Справа № 204/665/25
Провадження № 2-з/204/11/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Карнаух В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Бігдан А.В. про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування.

04 лютого 2025 року до суду надійшла заява представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Бігдан А.В. про забезпечення позову. В обґрунтування заяви зазначено, що заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16.11.2017 року (набрало законної сили) у справі № 757/28572/17-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 2К213Д від 22.11.2006 в розмірі 285 568,94 доларів США, а також судовий збір в сумі 115 526,91 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у віці ІНФОРМАЦІЯ_2 . Особами, які у першу чергу мають право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_2 . 03 липня 2019 року син померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подав Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М. заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 . Таким чином, єдиною спадкоємицею ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 . Водночас, внаслідок ухвалення заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 16.11.2017 року у справі №757/28572/17-ц обов`язок ОСОБА_3 сплатити грошові кошти на користь АТ КБ «Приватбанк» виникає вже не на підставі кредитного договору, а на підставі самого судового рішення. Тобто, до ОСОБА_1 як до спадкоємиці ОСОБА_3 перейшов вже не обов`язок виконати умови кредитного договору №2К213Д від 22.11.2006 року, а обов`язок виконати заочне рішення від 16.11.2017 у справі №757/28572/17- ц. 01.10.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - 26/100 житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 та отримала відповідне свідоцтво. Крім того, ще з 2005 року ОСОБА_1 була обізнана про те, що її чоловік ОСОБА_3 отримував кредити в АТ КБ «Приватбанк», в той час, починаючи з лютого 2016 року, ОСОБА_1 було й достеменно відомо, що свої зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 не виконав та, що в подальшому такі зобов`язання перейшли до ОСОБА_1 . ОСОБА_1 достеменно розуміла, що всі невиконанні зобов`язання її померлого чоловіка ОСОБА_3 переходять до неї ( ОСОБА_1 ) в межах вартості успадкованого майна. Водночас, 02 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування частини успадкованого майна - житлового будинку за яким ОСОБА_1 , як дарувальник безоплатно передала у власність (подарувала) своєму сину, а ОСОБА_2 як обдарований прийняв від матері у дар 26/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . На переконання позивача договір дарування 26/100 частини житлового будинку від 02 жовтня 2020 року, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою унеможливлення звернення стягнення на успадковане майно ОСОБА_1 як єдиної спадкоємиці ОСОБА_3 . У Банку, як позивача є обґрунтовані підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, діючий власник ОСОБА_2 може здійснити їх відчуження на користь третіх осіб. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У зв`язку з викладеним просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме: 26/100 часток житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1).

Дослідивши заяву та долучені до неї матеріали суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 543, за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 26/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, номер запису про право власності 38453600.

При цьому, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 393863696 від 06 вересня 2024 року, вбачається, що на підставі договору дарування від 02 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соломоновою В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 452, право власності на 26/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, було зареєстровано за ОСОБА_2 , номер відомостей про речове право 38487735.

Згідно роз`яснень наведених у п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно п. 20 Постанови пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову, наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскільки забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, приймаючи до уваги той факт, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Дослідивши матеріали справи та зазначені позивачем обставини, суд вважає, що на теперішній час невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реального ускладнення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, а отже необхідним є вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно.

Враховуючи наведене вважаю, що належним, необхідним та співмірним способом забезпечення позову з урахуванням змісту позовних вимог буде накладення арешту на 26/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

Таких висновків суд дійшов на підставі того, що припинення за відповідачем ОСОБА_2 права власності на вищезазначену частину нерухомого майна може у подальшому вплинути на можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Таким чином, заява представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Бігдан А.В. про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 157 ЦПК України примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 157 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Бігдан А.В. про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування задовольнити.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно 26/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 02 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соломоновою В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 452.

Копію ухвали негайно направити для виконання до Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 58).

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄДРПОУ 14360570.

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить 3 (три) роки з дня її постановлення.

Суддя Д.Л. Черкез