ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/878/25
Провадження 2-з/362/3/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2025 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області заяву представника ОСОБА_1 адвоката Юхименко Юрія Юрійовича про забезпечення позову, що подана до пред`явлення до суду позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нечипорук Алла Михайлівна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності,

в с т а н о в и в:

04.02.2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 адвоката Юхименко Ю.Ю. про забезпечення позову, що подана до пред`явлення до суду позову, в якій просить накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,1326 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0010, вид цільового призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка на праві власності належить ОСОБА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.01.2025, що зареєстрований в реєстрі за №137 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нечипорук А.М.; накласти арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.01.2025, що зареєстрований в реєстрі за №137 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нечипорук Аллою Михайлівною.

Свої вимог заявник обґрунтовує тим, що 15 вересня 1979 року між ОСОБА_1 (далі Позивач) та ОСОБА_2 (далі Відповідач 1) укладено шлюб. Під час шлюбу, як подружжям, за спільні кошти, Позивачем та Відповідачем 1 було придбано земельну ділянку, площею 0,1326 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0010, та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на дату подачі позову шлюб не розірвано. Земельна ділянка площею 0,1326 га. з кадастровим номером :01:006:0010 зареєстрована за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.05.2014 державним реєстратором Степанець І.В., реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14. Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2016 державним реєстратором Тернюк Є.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214.

Втім, 28.01.2025 Позивачу стало відомо, що земельна ділянка та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 відчужені ОСОБА_3 (далі Відповідач 2), від імені якого діяла ОСОБА_4 на підставі довіреності від 22.01.2025, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набокою Ю.В. та зареєстрованою в реєстрі за №175. Відчуження здійснено на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.01.2025, укладеного між Відповідачем 1 та Відповідачем 2, та зареєстрованого в реєстрі за №137 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нечипорук А.М. У відповідності до п. 2.3 вказаного Договору цей договір укладено згодою дружини Продавця (Відповідача 1) - ОСОБА_1 , справжність підпису якої засвідчено 06.12.2016 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ракул О.В. за реєстровим №4283. Зазначають, що 30.12.2024 Позивачем підготовлено нотаріально завірено заяву, якою повідомлено ОСОБА_2 про те, що в подальшому Заявник не надає згоди на укладення/підписання ним будь-яких правочинів. Цією заявою також повідомлено Відповідача 1 про те, що воля Позивача змінилась і раніше оформлені заяви про надання згоди на укладення та підписання будь-яких правочинів не можуть бути застосовані. Заява, 30.12.2024, засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курасовою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №711, №712. Оригінал нотаріально посвідченої заяви Позивача про ненадання згоди на подальше укладення будь-яких правочинів, згідно ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, 02.01.2025 направлено на адресу Відповідача 1 ( АДРЕСА_2 ) цінним листом з описом вкладення за №033. Крім того, копія нотаріально посвідченої заяви Позивача про ненадання згоди на подальше укладення будь-яких правочинів, 03.01.2025 направлена на адресу Міністерства юстиції України цінним листом з описом вкладення за №0020. Разом з копією цієї заяви Міністерству юстиції України направлено інформаційний лист з проханням довести до відома державних реєстраторів, що для укладення Відповідачем 1 договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна має бути подана письмова згода Позивача. Втім, всупереч вказаному, Відповідач 1 протиправно попри заборони/ заперечення Позивача, відчужив земельну ділянку, площею 0,1326 га кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0010, та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належали Позивачу та Відповідачу 1 на праві спільної сумісної власності. Такими діями Відповідач 1 та Відповідач 2 порушили право власності Позивача на вище згадане майно. Оскільки Відповідачем 2 незаконно набуто право власності на земельну ділянку та житловий будинок, це може заподіяти шкоду інтересам Позивача, оскільки Відповідач може відчужити це майно іншим особам, передавати в заставу, вселяти в житловий будинок інших осіб, проникати та входити до нього, що призведе до неможливості виконання рішення (у випадку задоволення позову), утрудниться вирішення справи по суті, та виконання рішення суду.

Більш того, 03.02.2025 між Відповідачем 2 та ОСОБА_5 укладено Договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №113, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., за умовами якого земельна ділянка, площею 0,1326 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0010, та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 передано в Іпотеку з метою виконання основного зобов`язання. Основним зобов`язанням за умовами даного Договору є грошові кошти у розмірі 9 600 000,00 гривень які Відповідач 2 зобов`язаний буде повернути ОСОБА_5 у строк до 03.02.2028.

Таким чином, враховуючи підстави й предмету позову, вважаємо, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав та інтересів Позивача, за захистом яких вона звертатиметься до суду, а тому заяву про забезпечення позову слід задовольнити та накласти арешт на оспорюване майно.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 153 ЦПК України, сторони до суду не викликалися.

Суд вивчивши заяву про забезпечення позову пред`явлену до подання позову, дослідивши матеріали заяви, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п.1, 2, 3 ч.1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви; одночасно з пред`явленням позову; після відкриття провадження у справі.

Згідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має намір в подальшому звернутися до суду, з позовом предметом, якого буде визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності.

Відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 922/4587/13 та від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Як на підставу обґрунтування заяви про забезпечення позову, сторона позивача посилається на те, що Відповідач 1 протиправно попри заборони/ заперечення Позивача, відчужив земельну ділянку, площею 0,1326 га кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0010, та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належали Позивачу та Відповідачу 1 на праві спільної сумісної власності, Відповідачу 2, а останній 03.02.2025 передав ОСОБА_5 на підставі Договору іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №113, вказане спірне майно в Іпотеку з метою виконання основного зобов`язання. Основним зобов`язанням за умовами даного Договору є грошові кошти у розмірі 9 600 000,00 гривень які Відповідач 2 зобов`язаний буде повернути ОСОБА_5 у строк до 03.02.2028.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості особи користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, до розгляду у вказаної заяви не залучає у якості учасника справи ОСОБА_5 , якій на даний час є іпотекодержателем вказаного спірного майна, яке згідно іпотечного договору від 03.02.2025 року вже перебуває під застереженням відповідно Закону України «Про іпотеку» та не може бути відчужене до 03.02.2028 року, права якого можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість майбутнього позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав іншої особи, яка не залучена до розгляду у справі.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Таким чином доводи заявника про те, що існує реальна загроза утруднення виконання чи неможливість виконання рішення суду в подальшому на даній стадії є лише припущеннями.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 (справа № 826/8556/17), від 25.04.2019 (справа № 826/10936/18).

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову заявником не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не надано доказів реального наміру саме вже ОСОБА_5 , якій не залучений до розгляду у справі або Відповідачем 2 відчужити спірне майно, яке перебуває на даний час під застереженням згідно ЗУ «Про іпотеку» та бажання навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а також, не зазначено в заяві ціни позову щодо визначення співмірності заходу забезпечення позову.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову на даний час є передчасною та у її задоволенні слід відмовити.

Крім того, представником заявника в заяві не зазначено щодо застосування зустрічного забезпечення відповідно до вимог ст. 154 ЦПК України.

Відхиляючи заяву заявника про вжиття заходів забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до суду разом із поданою позовною заявою.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 76-78, 149-159, 247, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Юхименко Юрія Юрійовича про забезпечення позову, що подана до пред`явлення до суду позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нечипорук Алла Михайлівна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Текст ухвали складено 05.02.2025 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко