Справа № 145/2205/24
Провадження номер 2/145/1110/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2025 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Патраманського І.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Кушко А.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Пишняк В.С.

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Василівка Тиврівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

до

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову:

Тиврівська селищна рада Тиврівської ТГ Вінницького району Вінницької області, місцезнаходження: вул.Тиверська, буд. 40, с-ще. Тиврів Вінницького району Вінницької області,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3

про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позивач вказує, що згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_4 , виданого 16.08.1991 на підставі рішення виконкому Тиврівської районної ради народних депутатів №143 від 21.07.1988 цілий житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого є він, ОСОБА_1 . Членами цього колгоспного двору були: його дружина ОСОБА_2 , їхня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Право власності колгоспного двору на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 зареєстроване в КП "ВООБТІ" 16.08.1991, реєстраційний номер 108. Наразі виникла необхідність розпорядитися цією нерухомістю. Здійснити це він не має можливості, оскільки відомості про житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не внесено до Державного реєстру речових прав щодо реєстрації права власності. Зареєструвати право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно він не має можливості, оскільки така форма власності, як власність колгоспного двору в законодавстві України не передбачена.

Згідно виписки з по господарської книги, за 1991-1995 роки на майно колгоспного двору могли претендувати він, як голова колгоспного двору, його дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 , які проживали в цьому колгоспному дворі на момент припинення цієї форми власності. Його дружина ОСОБА_2 проживає в будинку АДРЕСА_1 , який належав колгоспному двору не претендувала на момент припинення такого виду власності, як колгоспний двір, і не претендує на даний час. Дочка ОСОБА_3 вибула з колгоспного двору. На момент вибуття з колгоспного двору вона не заявила вимоги про виділення її частки з майна колгоспного двору.

Земельна ділянка площею 0,2500 га кадастровий номер :02:004:0075, на якій розташований будинок, належить ОСОБА_1 на підставі рішення 25 сесії 7 скликання Василівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 29.08.2018. Право власності на земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.10.2018 згідно вимог ст. 125 ЗК України.

Просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок, 1987 року забудови, означений в технічному паспорті літ. "А", ганок з козирком, загальною площею 77,0 кв.м., житловою 58,7 кв.м., допоміжною 18,3 кв.м., літню кухню "Б", погріб "п/Б", сарай "Б1", сарай "Б2", сарай "б3", гараж "В", вбиральню "Д", літню кухню "Е", хвіртку №4, ворота №5, огорожу №6.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.01.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просить його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує проти їх задоволення.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 проти задоволення позову не заперечувала.

В судовому засіданні представник третьої особи Тиврівської селищної ради Пишняк В.С. проти задоволення позову не заперечувала.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем та вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами.

Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно свідоцтва № 103 від 16 серпня 1991 року про право особистої власності на жилий будинок в АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_1 (а.с. 3).

Членами колгоспного двору були: дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 .

Дочка ОСОБА_3 вибула з колгоспного двору. На момент вибуття з колгоспного двору не заявила вимоги про виділення її частки з майна колгоспного двору.

Дружина ОСОБА_2 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , але на частку в майні бувшого колгоспного двору вона не претендувала і не претендує і не заперечує проти того, щоб право особистої власності на цю нерухомість було зареєстровано на ОСОБА_1 .

Свідоцтво про право власності на будинковолодіння було зареєстровано позивачем в Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 16.08.1991, що стверджується довідкою КП "ВООБТІ" Гніванський ВП КП "ВООБТІ" № 737 від 12.12.2024 (а.с.20).

Згідно технічного паспорта Гніванського ВПКП "ВООБТІ" житловий будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами 1987 року забудови, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 77,0 кв.м., житловою 58,7 кв.м., допоміжною 18,3 кв.м., складається з житлового будиннку 1987 року забудови, означений літ. "А", ганку з козирком, літньої кухні "Б", погрібу "п/Б", сараю "Б1", сараю "Б2", сараю "б3", гаража "В", вбиральні "Д", літньої кухні "Е", хвіртки №4, воріт №5, огорожі №6 (а.с.15-19).

Згідно звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_4 від 17.12.2024 р. оціночна (ринкова) вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 164200 грн. (а.с.10).

Вирішуючи питання про розв`язання даного спору, суд прийшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, з поміж іншого, свідоцтвом про право власності або рішенням суду.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 100 Цивільного кодексу УРСР, який був чинним до 01.01.2003, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 16.08.1991 № 103 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстровано за колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_1 та в подальшому зареєстровано в КП "ВООБТІ" за ним.

Зазначене домоволодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір».

Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був введений в дію Закон України «Про власність».

Згідно положень ст. 17, 18, 19 Закону України "Про власність", який регулював відносини на час виникнення колгоспного двору, та частини 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору, мають ті члени колгоспного двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в цьому майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених в цьому абзаці нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

В свою чергу, ОСОБА_1 , відповідно до норм Цивільного кодексу УРСР набув право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 346 та ч. 1 ст. 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не претендує на право приватної власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 та не заперечує щодо реєстрації права власності на це домоволодіння за ОСОБА_1 .

Підводячи підсумок суд вважає, що існують законні та достатні підстави для захисту прав позивача в судовому порядку шляхом задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірне домоволодіння.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує викладену в позовній заяві позицію позивача про залишення за ним суми сплаченого судового збору, а тому судовий збір залишає за позивачем.

Керуючись ст. 2, 3, 5- 13, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 1216, 1218, 1220, 1221, 1222, 1225, 1261, 1268 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: Тиврівська селищна рада та ОСОБА_3 , задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок, 1987 року забудови, означений в технічному паспорті літ. "А", ганок з козирком, загальною площею 77,0 кв.м., житловою 58,7 кв.м., допоміжною 18,3 кв.м., літню кухню "Б", погріб "п/Б", сарай "Б1", сарай "Б2", сарай "б3", гараж "В", вбиральню "Д", літню кухню "Е", хвіртку №4, ворота №5, огорожу №6.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 лютого 2025 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Василівка Тиврівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 Третя особа: Тиврівська селищна рада Тиврівської ТГ Вінницького району Вінницької області, місцезнаходження: вул.Тиверська, буд. 40, с-ще. Тиврів Вінницького району Вінницької області,

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3

Суддя Патраманський І. І.