Провадження № 2/752/1699/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання: Давиденко С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

в с т а н о в и в:

01 липня 2024 року позивач ТОВ «Новий колектор» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 18 листопада 2019 року укладено кредитний договір (оферти) № 18.11.2019-100002084 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10000 грн., з первинним строком користування кредитом 14 календарних днів, зі сплатою процентної ставки у розмірі 28%. Позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредитні кошти. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 05.06.2024 утворилася заборгованість у розмірі 17800 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 10000 грн., заборгованість за відсотками - 2800 грн., а також штраф у розмірі 5000 грн, який нараховано відповідно до п. 5.4 кредитного договору.

Позивач просить суд стягнути із відповідача на користь ТОВ «Новий колектор» заборгованість за кредитним договором в сумі 17800 грн. та судові витрати.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 15 липня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву.

12 вересня 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період за який її слід розраховувати. Зазначив, що наданий розрахунок суми заборгованості не є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявність суми боргу, оскільки не є первинним бухгалтерським документом. Іншого розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не надав. Відповідач також звернув увагу на існування форс-мажорних обставин, таких як введення воєнного стану, під час якого позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України. Також його не було повідомлено про відступлення прав вимоги за кредитним договором, укладеним із ТОВ «Споживчий центр» та не вжито заходів для досудового врегулювання спору. Зазначив, що позовна заява про стягнення заборгованості подана з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та передчасною. Просить у задоволенні позову відмовити.

Крім того, відповідач подав клопотання про витребування у позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором № 18.11.2019-100002084 від 18.11.2019, його оригінал та оригінал договору факторингу № 290224-11 від 29.02.2024, а також інформацію з історії його платежів.

Зазначене клопотання не було задоволено судом, виходячи з наступного.

Щодо витребування у позивача оригіналу кредитного договору № 18.11.2019-100002084 від 18.11.2019, то відповідач під час укладення даного кредитного договору, як сторона, отримав його екземпляр. Щодо оригіналу договору факторингу № 290224-11 від 29.02.2024, то оригінал вказаного договору не може бути витребуваний у позивача, оскільки він стосується не тільки відповідача, а й інших осіб. Крім того, копія договору факторингу позивачем додана до позовної заяви. Щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором та інформації з історії його платежів, то відповідач не позбавлений можливості надати докази на спростування вказаного розміру заборгованості та надати свій розрахунок.

2 жовтня 2024 року до суду представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що з доводами відзиву не погоджуються, вважають такими, що не спростовують доводи позовної заяви. У відзиві відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору. Позивач як і первісний кредитор не є банками, здійснюють свою діяльність як фінансові компанії у формі товариств з обмеженою відповідальністю, а отже і заключати договори про надання банківських послуг, як надавач таких послуг не можуть в силу закону. Кредитний договір № 18.11.2019-100002084 від 18.11.2019, що складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки на отримання кредиту, підтвердження укладення кредитного договору, паспорту споживчого кредиту, укладений відповідно до вимог чинного законодавства України містить відповідні підписи сторін та всі істотні умови. Підписавши зазначений документ, відповідач визнав і підтвердив, в тому числі, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), що ознайомився та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 18.11.2019-100002084 від 18.11.2019, з яким попередньо уважно ознайомився; акцептовані умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Що стосується доведеності суми заборгованості за кредитним договором зазначив, що наявна в матеріалах справи карточка субконто (виписка) узгоджується із наданою позивачем довідкою заборгованості і в сукупності з іншими доказами підтверджує заборгованість відповідача за кредитом та є належним доказом. Відповідно до вказаної довідки субконто (виписка по рахунку) чітко вказано сума видачі згідно договору - 10000 грн., що відповідає умовам кредитного договору: позичальнику надано кредит 10000 грн., з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою у розмірі 28% що становить 2800 грн.. Що стосується штрафу, то його було нараховано відповідно до п. 5.4 договору до введення воєнного стану. Жодних нарахувань після 23.02.2022 не здійснювалося. Також вказав, що відповідача було повідомлено про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог Закону.

Позивач ТОВ «Новий колектор» в позовній заяві просить справу розглядати без участі представника .

Відповідач та його представник про причини неявки у судове засідання 19.11.2024 року суд не повідомили.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 18.11.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 18.11.2019-100002084 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним (а.с. 14, 21-26).

Відповідно до умов кредитного договору (оферти) №18.11.2019-100002084 від 18.11.2019 та Заявки, відповідачу надано кредит у розмірі 10000 грн.; строк користування кредитом - 14 календарних днів з дати отримання; проценти: 2800 грн., що становить 28 % в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка). Графік платежів: сума кредиту 10000 грн. та проценти - 2800 грн. сплачуються до 01.12.2019 включно.

Відповідно до п. 1.1. Договору передбачено, що Кредитор зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що Кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що Кредитор надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності.

Згідно із п. 2.3. Договору надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. Днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитора, а днем погашення Кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок Кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитора. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитора, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано Кредит.

Відповідно до пп. «а», «б», «в» п. 4.1. Договору позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів за користування шляхом внесення в касу Кредитора готівкою або перерахування на рахунок Кредитора в такі терміни: повернення кредиту - до дати, вказаній у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або в останній день стоку, на який кредит пролонгований; штрафні санкції, які можуть бути нараховані Кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Відповідно до п. 5.4 договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2 %, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом.

ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за договором, перерахувало відповідачу кошти 18.11.2019 у розмірі 10000 грн. (а.с. 13).

Проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, порушуючи умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за вказаним договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію».

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Згідно із п. 8.1. Договору цей Договір набирає чинності з дати отримання Кредитором у інформаційній системі Кредитора від Позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником від Кредитора на номер телефону Позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі Кредитора. Цей договір діє протягом 28 днів. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідач електронним цифровим підписом підписав Заявку на отримання кредиту, підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію щодо укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №18.11.2019-100002084 від 18.11.2019, з яким попередньо уважно ознайомився, а отже акцептував умови Договору.

Публічна пропозиція (оферта) у розумінні статей 641, 644 ЦК України визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору, однак всі інші істотні умови які є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, зазначено в пропозиції щодо укладення кредитного договору (оферти) та заявці на отримання кредиту, яка є невід`ємною частиною кредитного договору № 18.11.2019-100002084 від 18.11.2019.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у Постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Так, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 статті 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1055 цього Кодексу встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

У відповідності до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, судом встановлено факт укладання відповідачем вищевказаного кредитного договору в електронній формі та підписання його з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Як вбачається з матеріалів справ, позивач виконав взяті на себе зобов`язання, відповідач в свою чергу, не виконує зобов`язання за вищевказаним кредитним договором у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 17800 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 10000 грн., заборгованість за відсотками - 2800 грн., а також штраф у розмірі 5000 грн, який нараховано відповідно до п. 5.4 кредитного договору (а.с. 11, 41).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України).

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі5.

29.02.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено договір факторингу № 290224-11, відповідно до умов якого ТОВ «Новий колектор» (фактор) зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «Споживчий Центр» (клієнту) загальну ціну продажу в сумі, передбаченій п. 3.2. цього договору, а клієнт зобов`язується відступити права вимоги факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбаченим цим договором. (а. с. 34-40).

Згідно п. 2.4. Договору сторони домовилися, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі переліку (додаток 1).

Після підписання акту приймання - передачі переліку до фактора переходять всі права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі і на умовах , що існують на момент укладення цього договору (п. 2.5. договору).

Клієнт зобов`язується після переходу до фактора права вимоги повідомити у належній формі боржників згідно переліку, про відступлення права вимоги факторові у строки та порядку передбаченому в п. 6.2.1. даного договору (п. 2.6. договору).

29.02.2024 між ТОВ «Новий колектор» та ТОВ «Споживчий центр» було підписано акт приймання-передачі реєстру № 1 до договору факторингу № 290224-11 від 29.02.2024, згідно якого клієнт передав в паперовому вигляді, а також в електронному вигляді, шляхом направлення даного файлу захищеними каналами зв`язку, а фактор прийняв перелік № 1, права грошових вимог за якими відступаються згідно договору. (а. с. 27).

Відповідно до переліку № 1 (додаток №2 до Договору факторингу № 290224-11 від 29.02.2024 (а. с. 28-31), ОСОБА_1 під порядковим номером 1484 значиться як боржник за договором № 18.11.2019-100002084 від 18.11.2919, сума заборгованості за яким - 17800 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2800 грн. - сума заборгованості за відсотками та 5000 грн. - штраф.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо нарахування штрафу під час введення воєнного стану, під час якого позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, оскільки, як зазначив позивач у відповіді на відзив, його було нараховано відповідно до п. 5.4 договору до введення воєнного стану. Жодних нарахувань після 23.02.2022 не здійснювалося.

Щодо посилання відповідача на те, що наданий позивачем розрахунок суми заборгованості не є належним та допустимим доказом, який підтверджує суму наданого кредитного ліміту та наявність суми боргу, оскільки не є первинним бухгалтерським документом суд зазначає наступне.

Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту 10000 грн., проценти 2800 грн., що становить 28% в процентному значенні, строк користування кредитом 14 днів. Графік платежів: сума кредиту 10000 грн. та проценти 2800 грн. сплачуються до 01.12.2019 включно.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем 18.11.2019 перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 10000 грн., призначення платежу: видача за договором № 18.11.2019-100002084 на картку НОМЕР_1 , що підтверджується копією квитанції (а.с. 13).

Відповідно до наданих позивачем копій карточки субконто (виписки) та довідки про розмір простроченої заборгованості за вищевказаним кредитним договором (а.с. 11, 41) заборгованість відповідача за кредитним договором становить - 17800 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2800 грн. - сума заборгованості за відсотками та 5000 грн. - штраф.

Оскільки, ані первісний кредитор ТОВ «Споживчий центр», ані позивач ТОВ «Новий колектор» не є банківськими установами, не відкривали позичальнику рахунку у банку, а лише перерахували шляхом електронного переказу кошти на вже наявну у нього картку, тому позивач не має можливості сформувати та надати банківську виписку за рахунком.

Вказані копії карточки субконто (виписки) та довідки про розмір простроченої заборгованості, які узгоджуються з умовами кредитного договору і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості відповідача за цим договором.

Вказані розрахунки відповідачем не спростовано, та ним не надано суду свій контррозрахунок на суму боргу.

29.02.2024 ТОВ «Новий колектор» повідомило відповідача про відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором та пред`явило вимогу про сплату заборгованості (а.с. 32-33).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, суд вважає, що відповідач, отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 17800 грн., яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з позичальника на користь ТОВ «Новий колектор».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 510, 513, 514, 516, 517, 526, 610, 612, 615, 625, 629, 641, 1048, 1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Алмазова Генерала, 13, код в ) заборгованість за кредитним договором № 18.11.2019-100002084 від 18.11.2019 в розмірі 17800 (сімнадцять тисяч вісімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Алмазова Генерала, 13, код в ) судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк