КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3209/2025
Справа № 361/7336/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 січня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області, постановлену у складі судді Бражник Н.М. в м. Бровари 10 вересня 2024 року щодо відмови у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:044:0021 за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 знести об`єкти самочинного будівництва - прибудови до житлового будинку та господарські споруди та приведення житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:044:0025 у відповідність до технічного паспорту, реєстраційний номер в єдиній державній електронній системі у сфері будівництва ТІ01:6416-0181-5779-8416 від 14 лютого 2022 року № 2202053.

06 вересня 2024 року ОСОБА_1 , подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просила вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державним реєстраторам вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності на нерухоме майно на земельній ділянці з кадастровим номером :01:044:0025 за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 та/або будь-яким іншим третім особам здійснювати/виконувати підготовчі та будівельні роботи на об`єкті будівництва за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:044:0025.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Слободянюка В.В. про забезпечення позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2024 року та постановити нове рішення, яким вжити заходів забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що судом першої інстанції не було досліджено обставини, ризики та наслідки оскаржуваних дій з боку відповідача, а також нормативно-правове обґрунтування зазначених юридичних фактів в даній справі.

Повторно викладала обставини справи, вказувала, що орієнтовно з травня 2024 року відповідачем почали виконуватись будівельні роботи із добудови до існуючого житлового будинку та господарських споруд прибудов. Будівництво прибудови до житлового будинку та господарської споруди здійснюється з порушенням вимог містобудівного законодавства, державних будівельних норм, стандартів і правил. В зв`язку з проведенням відповідачем самочинного будівництва 10 червня 2024 року позивачем було направлено на адресу в.о. голови Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області заяву щодо вжиття заходів в зв`язку з самочинним будівництвом, а також аналогічну за змістом заяву було направлено 12 червня 2024 року на адресу Гоголівського старости. Попри це, станом на дату звернення з даним позовом відповідачем продовжується виконання будівельних робіт. Враховуючи, що будівництво об`єктів (прибудов) до житлового будинку, господарських будівель і споруд здійснюється відповідачем без документу, що дає право на виконання будівельних робіт, без вихідних даних для проектування та належним чином затвердженого проекту, з істотним порушенням державних будівельних норм, стандартів і правил, такі прибудови підлягають знесенню за рішенням суду.

Вказувала, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову в даній справі шляхом заборони виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва полягає в тому, в силу абз. 16 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Посилалася на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 331/1255/17, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17, в постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 909/835/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20, вважала, що позивачем обґрунтовано підставу для забезпечення позову, що передбачена ч. 2 ст. 149 ЦПК України, а саме що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, за захистом яких позивач звернувся або має намір звернутися до суду.

Зазначала, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню в зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Вказувала, що невжиття заходів забезпечення позову може завдати майнової шкоди позивачу та створити умови, завдяки яким порушиться право на вільне володіння своїм майном; продовження будівельних робіт відповідачем завдасть шкоди охоронюваним інтересам позивача та надасть відповідачу можливість вільного та протиправного розпорядження чужим майном.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, ОСОБА_1 посилалася на те, що є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:044:0021 пл. 0,1840 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 травня 2018 року № 461 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З метою реалізації намірів забудови на належній їй земельній ділянці позивачем було отримано у Відділі містобудування та архітектури виконавчого комітету Великодимерської селищної ради будівельний паспорт на будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний № 32 від 03 серпня 2022 року. Надалі, з метою початку виконання будівельних робіт, відповідно до положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» нею було подано до ДАБК України повідомлення про початок виконання будівельних робіт, яке зареєстроване за номером ІV64 та у встановленому законом порядку після набуття відповідного права у повній відповідності до будівельного паспорта та схеми забудови було розпочато виконання будівельних робіт. На суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :01:044:0025 за адресою АДРЕСА_1 розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що перебуває у власності ОСОБА_3 . Вказаний житловий будинок відповідно до інформації з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстру будівельної діяльності) побудований у 2014 році та введений в експлуатацію 02 травня 2022 року шляхом реєстрації ДАБК України декларації про готовність об`єкта до експлуатації за будівельною амністією № 54. Натомість, орієнтовно з травня 2024 року відповідачем почали виконуватись будівельні роботи з добудови до існуючого житлового будинку та господарської споруди прибудов, без відповідних документів, що надають право на виконання будівельних робіт, без відповідного проекту та із порушенням державних будівельних норм, стандартів і правил (самочинне будівництво). В зв`язку з проведенням відповідачем самочинного будівництва, 10 червня 2024 року позивачем було направлено на адресу в.о. голови Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області заяву щодо вжиття заходів у зв`язку з самочинним будівництвом, і аналогічну за змістом заяву було направлено на адресу Гоголівського старости. Попри це, станом на дату звернення з даним позовом, відповідачем продовжується виконання будівельних робіт.

Вказувала, що відповідачем здійснюється будівництво прибудови до господарської споруди у відстані менш ніж 1 м. від земельної ділянки позивача та менш ніж 3 м. до господарської споруди на земельній ділянці позивача, відповідно до схеми забудови земельної ділянки, відображеної у будівельному паспорту № 32 від 03 серпня 2022 року. Внаслідок самочинного будівництва відстань від прибудови до житлового будинку відповідача до житлового будинку та господарських споруд позивача, що відображені на схемі забудови в будівельному паспорті, також складають менше 6 м., що порушує вимоги ДБН Б.2.2-12:2019. Крім того, порушуються права позивача, оскільки внаслідок самочинного будівництва відповідачем протипожежні відстані до житлового будинку, господарських будівель і споруд, що будуються позивачем, критично зменшуються.

На підтвердження даних обставин до позову додано копію договору купівлі-продажу земельної ділянки № 461 від 08 травня 2018 року, згідно якого ОСОБА_1 придбала земельну ділянку пл. 0,1840 га. з кадастровим номером :01:044:0021 за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; копію витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку пл. 0,1840 га. з кадастровим номером :01:044:0021; копію будівельного паспорту № 32 від 03 серпня 2022 року, виданого ОСОБА_1 відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Великодимерської селищної ради; копію викопіювання з Детального плану; копію листа Державної інспекції архітектури та містобудування від 08 липня 2024 року на адвокатський запит, копію листа Великодимерської селищної ради від 12 липня 2024 року про те, що відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Великодимерської селищної ради будь-які містобудівні умови та обмеження для нового будівництва (реконструкції) на земельній ділянці з кадастровим номером :01:044:0025 за адресою АДРЕСА_1 не видавались, а також не видавався будівельний паспорт забудови вищезазначеної земельної ділянки; інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на будинок загальною площею 108,5 кв.м. та господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , на підставі технічного паспорту, серія та номер ТІ01:6416-0181-5779-8416, виданого 18 лютого 2022 року; щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:044:0021 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 травня 2018 року; витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за заявою ОСОБА_3 ; фотофіксацію самочинного будівництва, схему забудови земельної ділянки із відображенням самочинного будівництва.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову у вересні 2024 року, ОСОБА_1 повторно викладала обставини, зазначені в позовній заяві, наводила зміст ст. 149 ЦПК України, правові висновки Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 331/1255/17 про те, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення; в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача; правові висновки Верховного Суду в постанові від 15 липня 2020 року в справі № 909/835/18 про те, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Наводила зміст ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Зазначала, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову в даній справі шляхом заборони виконання будівельних робіт на вищевказаному об`єкті будівництва полягає в тому, що в силу абз. 16 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки виконуються без набуття прав на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Посилалась на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Посилалась на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у поданій заяві про забезпечення позову не обґрунтовано та не доведено належними доказами, яким чином невжиття заходів забезпечення позову, про який просить представник заявника, а саме заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державним реєстраторам вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності на нерухоме майно, яке побудоване на земельній ділянці за кадастровим номером :01:044:0025, за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити ОСОБА_3 та/або будь-яким іншим третім особам здійснювати/виконувати підготовчі та будівельні роботи на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:044:0025) може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду у справі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, враховуючи таке.

У справі, що переглядається, відповідно до заявлених позовних вимог у випадку задоволення позову ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_3 може бути зобов`язано знести об`єкти самочинного будівництва - прибудови до житлового будинку та господарські споруди та привести житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:044:0025 у відповідність до технічного паспорту, реєстраційний номер в єдиній державній електронній системі у сфері будівництва ТІ01:6416-0181-5779-8416 від 14 лютого 2022 року № 2202053.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції правомірно звернуто увагу, що заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам, які б унеможливили захист її прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

Зазначаючи в заяві про забезпечення позову, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову в даній справі шляхом заборони виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва полягає в тому, в силу абз. 16 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, позивачем ОСОБА_1 не враховано, що зазначене положення абз. 16 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» стосується повноважень органів державного архітектурно-будівельного контролю під час реалізації ними своїх повноважень, і не стосується правовідносин між фізичними особами при виникненні спору щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном.

Інші аргументи позивача в заяві про забезпечення позову є абстрактними, зводяться до цитування правових висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, при цьому позивачем не було зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 додатково посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову може завдати майнової шкоди позивачу та створити умови, завдяки яким порушиться право на вільне володіння своїм майном; продовження будівельних робіт відповідачем завдасть шкоди охоронюваним інтересам позивача та надасть відповідачу можливість вільного та протиправного розпорядження чужим майном.

При цьому позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає небезпека завданню їй майнової шкоди та створенню умов, завдяки яким порушиться право на вільне володіння своїм майном, і яким чином, на її думку, відповідач, який згідно змісту позовної заяви, здійснює будівництво на належній йому земельній ділянці, отримає можливість вільного та протиправного розпорядження чужим майном.

Апеляційний суд враховує, що сам по собі факт здійснення відповідачем будівництва на належній йому земельній ділянці, яке може стосуватися прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що таке будівництво є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

У даному випадку заборона будівництва на земельній ділянці особі, які є її власником, є непропорційним обмеженням їх прав, доки не встановлено, що таке здійснюється з порушеннями.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 727/5718/21 (провадження № 61-3100св22) та враховуються апеляційним судом під час розгляду даної справи.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 по суті позову, які стосуються факту самочинного будівництва відповідачем, з посиланням на відповідні докази.

Апеляційний суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладено у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Враховуючи вищевикладене, є правильними і такими, що не спростовуються доводами апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції, що саме по собі посилання у заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, і підстав вважати, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, немає.

Апеляційний суд відхиляє посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 331/1255/17, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17, в постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 909/835/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20, адже ухвала суду першої інстанції зазначеним правовим висновкам не суперечить.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було досліджено обставини, ризики та наслідки оскаржуваних дій з боку відповідача, а також нормативно-правове обґрунтування зазначених юридичних фактів в даній справі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.

Повторне викладання в апеляційній скарзі тих самих доводів, які позивачем зазначались в заяві про забезпечення позову, без обґрунтування, яким чином судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, або порушено норми процесуального права, в чому, на думку позивача, полягає неповнота з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, або в чому полягає невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, або які обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними, - не становить саме по собі передбачені ст. 376 ЦПК України підставу для скасування законної та обґрунтованої ухвали і задоволення заяви про забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ухвалою та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 січня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.