Справа №536/87/24
Провадження №2/524/136/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Ткаченко Я.С., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.09.2018 в сумі 114040,28 грн, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26.09.2018 між ОСОБА_1 та АТ «Юнекс Банк» був укладений кредитний договір. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, його заборгованість за кредитом станом на 06.10.2023 становить 114040,28 грн.

У відповіді на відзив просив врахувати, що відповідач не надав суду власний розрахунок заборгованості. Звертав увагу на часткову сплату відповідачем заборгованості, що на переконання позивача свідчить про переривання позовної давності.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

У відзиві відповідач зазначив, що анкета не містить істотних умов кредитного договору. Вважає, що розрахунок заборгованості не є належним доказом. Просив врахувати виникнення форс-мажорних обставин, а саме введення воєнного стану в Україні. Вважає, що позивач порушив ЗУ «Про споживче кредитування» в частині заборони нарахування штрафів. Просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що 26.09.2018 між сторонами було підписано паспорт споживчого кредиту(а.с.8).

В подальшому 26.09.2018 між сторонами було підписано виписку-повідомлення №4001.UAH до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «ЮНЕКС БАНК» та Анкети-Заяви, відповідно до якої банк підтвердив, що на підставі Анкети-Заяви здійснено відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 та встановлено ліміт в розмірі 50000 грн, процентна ставка за користування коштами 48% річних, строком до 26 вересня 2019 року.

19.10.2023 АТ «Юнекс Банк» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредитних коштів.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 06.10.2023 розмір заборгованості за договором №4001.UAH становить 114040,28 грн та складається із заборгованості по поверненню кредитних коштів в сумі 74556,31 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями в сумі 39483,97 грн.

НОРМИ ПРАВА

За змістом статті 526 ЦК України, загальні умови виконання зобов`язання полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

В ч.1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОЦІНКА СУДУ

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що

«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що:

«в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

Застосовуючи наведені висновки до даної справи, суд наголошує на такому.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк(позивач) надав суду меморіальний ордер №14 від 26.09.2018, виписку-повідомлення №4001.UAH, паспорт споживчого кредиту, розписку про отримання платіжної картки, опитувальник клієнта.

Суд приймає, до уваги те, що заява про приєднання до публічного договору суду надана не була, як і не були долучені тарифи банку. Крім того, умови кредитування відсутні і в наданій суду копії публічної пропозиції.

З цих підстав суд вважає що позивач не довів належними та достатніми доказами факт погодження між сторонами істотних умов кредитного договору та факт акцептування відповідачем пропозиції Банку, а тому доводи відповідача в цій частині суд вважає обґрунтованими.

Разом із тим, суд враховує, що в судовому засіданні відповідач не заперечував факт користування коштами банку, вказане також підтверджується і випискою по рахунку.

Із виписки по рахунку вбачається, що банком нараховувались відсотки та комісії за вчинення операцій. Разом із тим, суд наголошує на тому, що в наданих суду документах строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, а тому списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом є безпідставним.

Приймаючи до уваги те, що відповідач користувався коштами банку, суд вважає, що в останнього виник обов`язок із повернення витрачених коштів.

З наданої на вимогу суду виписки по рахунку вбачається, що за період із 16.10.2018 по 30.09.2022 витрати відповідача по рахунку на придбання товарів та зняття готівки становили 123112,21 грн. Також за вказаний період відповідачем було внесено кошти в сумі 97178 грн.

Приймаючи до уваги відсутність доказів погодження між сторонами умов щодо сплати процентів та комісії, суд вважає за можливе зарахувати сплачені відповідачем кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року по справі № 697/302/20(провадження № 61-2498св22)

Отже, залишок заборгованості відповідача становить 25934,21 грн.(123112,21 грн - 97178 грн).

Суд враховує доводи відповідача з приводу настання форс-мажорних обставин, однак відзначає, що відсотки за користування коштами та комісія банку не є видом відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Щодо заяви відповідача з приводу застосування наслідків спливу позовної давності.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач

Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року по справі № 369/6892/15-ц та від 14 листопада 2018 року по справі № 183/1617/16.

В ч.1 ст.256, 257, 264, ч. 3,4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд враховує відсутність доказів погодження між сторонами строку кредитування, оскільки на переконання суду, виписка-повідомлення №4001.UAH не є належним документом на підтвердження вказаної обставини.

З огляду на відсутність доказів погодження строку виконання зобов`язання та доказів, які б встановлювали щомісячну сплату платежів, за загальним правилом строк вважається таким, що настав з моменту пред`явлення кредитором вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що вимогу про сплату коштів позивач направив на адресу відповідача 19.10.2023, із позовом банк звернувся 10.01.2024, тобто в межах позовної давності.

Крім того, положення Цивільного кодексу України містять пряму норму щодо продовження позовної давності на період дії карантину(до 30 червня 2023 року).

Відтак, на переконання суду, позов заявлений АТ «Юнекс Банк» в межах позовної давності.

Приймаючи до уваги те, що на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем, суд частково задовольняє вимоги АТ «Юнекс Банк» та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 11.10.2019 в розмірі 25934,21грн

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 610,34 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Юнекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Юнекс Банк» (, 03040, місто Київ, вул.Васильківська, будинок 14) заборгованість за кредитним договором від 26.09.2018 в розмірі 25934,21 грн та судові витрати в сумі 610,34 грн

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.02.2025

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ