Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря судових засідань Рошко Л.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Представник позивачки адвокат Колотуха Іван Олексійович, що діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складений відповідний актовий запис №29, та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 20 000,00 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивував тим, що 21.01.2006 між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено відповідний запис №29.

У шлюбі народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дитина з інвалідністю.

Після народження сина позивачка змушена була виїхати з ним до Німеччини для лікування раку головного мозку. У 2020 році було проведено оперативне втручання та видалено пухлину з головного мозку. Фактично за весь час, з моменту народження дитини, позивачка постійно їздить із сином на лікування та реабілітацію до Німеччини, проживає там тривалі періоди та доглядає сина, поки він проходить необхідне лікування.

Зазначає, що через часті від`їзди, поки позивачка знаходилась в Німеччині, подружні стосунки погіршились, відповідач перестав спілкуватись з позивачкою, а нещодавно їй стало відомо, що у відповідача є нові стосунки.

За таких обставин позивачка вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливим, а шлюб існує тільки формально, а тому просить шлюб розірвати.

Також зазначила, що відповідач працює приватним підприємцем, має нерухоме та рухоме майно у власності. Зокрема, згідно з інформацією з реєстру речових прав, йому належить будинок в АДРЕСА_1 та є співласником з позивачкою житлового будинку в АДРЕСА_2 .

Також зазначила, що на її думку, відповідач з метою ухилення в майбутньому від поділу спільного майна подружжя та приховання коштів від сім`ї, придбав земельні ділянки та оформив їх на його матір, а також оформив на родичів і 2 транспортні засоби, та має в наявності готівкові кошти від продажу автомобіля.

Підсумовує, що в силу своїх матеріальних можливостей та батьківських обов`язків, відповідач може забезпечувати свою дитину значно більше ніж раніше, оскільки відповідач є фізичною особою-підприємцем, реально здійснює господарську діяльність, оперує значними обіговими коштами, має у власності рухоме та нерухоме майно, має доходи для придбання відповідного майна, на утримання майна, що вказує на його фактичну спроможність надавати істотно більше матеріальне утримання своїй дитині порівняно з тим, що ним на виконання свого батьківського обов`язку та відповідно до моральних засад суспільства надається добровільно.

А відтак просить стягнути з відповідача на користь відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою суду від 22.11.2024 було відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

28.01.2025 на адресу Ужгородського міськрайонного суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково, щодо розірвання шлюбу не заперечував, щодо розміру аліментів частково заперечував, просив стягнути аліменти у розмірі 4 000,00 грн.

В обґрунтування відзиву зазначив, що відповідачем заперечується наявність позашлюбних стосунків, однак він розуміє, що примушування до шлюбу є недопустимим, а тому заперечення щодо задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу у відповідача відсутні.

Щодо посилань позивачки про наявність у відповідача земельних ділянок, автомобіля та тверджень, що такі були оформлені на маму відповідача, зазначив, що будь-якими доказами такі факти не підтверджені та є фактично надуманими.

Зазначив, що відповідачем систематично надсилаються кошти на утримання дитини на рахунок позивачки.

Звернув увагу, що у позовній заяві ставиться питання про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 20 000,00 грн., що є значно більшим розміром аліментів, які сплачуються взагалі по Україні, однак будь-яких доказів наявних витрат, окрім наявності у дитини хвороби до матеріалів позовної заяви не долучено.

Вважає, що витрати, заявлені у позовній заяві, є взагалі додатковими витратами та не підлягають стягненню у межах провадження про стягнення аліментів. Однак відповідач не заперечує той факт, що ним також має здійснюватися матеріальне забезпечення малолітньої дитини, у зв`язку з чим останній вважає, що розмір аліментів у твердій валюті розміром 4 000,00 грн. буде достатнім та співрозмірним його доходам та достатнім для належного розвитку дитини.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, через канцелярію суду представник позивача подав заяву, якою просив розглядати справу за відсутності позивачки та представника позивача за наявними у матеріалах справи документами, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, через канцелярію суду представник відповідача подав заяву, якою просив розглядати справу за відсутності відповідача та його представника.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає можливим провести розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 21.01.2006 уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складено відповідний актовий запис № 29. Прізвище чоловіка після шлюбу ОСОБА_6 , прізвище дружини після шлюбу ОСОБА_6 . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (повторно).

За період шлюбу у сторін народилися діти:

- донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повнолітня;

-син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 05.04.2019.

Судом встановлено, що сімейне життя позивача та відповідача відсутнє. Упродовж тривалого часу не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини фактично припинені.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачем та відповідачем неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу між сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз`яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Суд також враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини, а отже тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, матір.

З огляду на те, що відповідач є батьком дитини, що він є особою працездатного віку, а також враховуючи вік дитини, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, враховуючи що відповідачем добровільно надавалися кошти на утримання дитини щомісячно в розмірі 3.000- 11000 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 (шість тисяч гривень 00 копійок) грн., починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та принципу рівності батьків в утриманні дітей, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір, сплачений нею за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1211,20 грн. та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у в розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Враховуючи ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114, 141, 150, 180-182, 184, 191 СК України, керуючись ст.ст.258,259,264, 265,268,273,280-282,289 ЦПК України, суд:

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 21.01.2006, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складено відповідний актовий запис № 29 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 (шість тисяч гривень 00 копійок), але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред`явлення позову до суду 20 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя І.О. Шепетко