ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 січня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/1408/24

Головуючий у першій інстанції Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/378/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Ніжинська міська рада Чернігівської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

У С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання за ним права власності на 2/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що складаються з вітальні 2-1 площею 11,4 кв.м та житлової кімнати 2-2 площею 13,6 кв.м в порядку спадкування за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_4 , яка за життя склала заповіт на його ім`я на 3/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Він у встановленому законом порядку прийняв спадщину, зареєстрував свої права на майно та вступив в управління спадковим майном.

Уважав, що до складу спадщини також увійшли інші 2/5 частки спірного житлового будинку, які не були успадковані іншим спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 .

Зазначав, що він звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/5 частки будинковолодіння як єдиний спадкоємець за заповітом після померлої ОСОБА_4 . Однак 14.02.2024 державний нотаріус Бахмацької державної нотаріальної контори повідомив про неможливість видачі такого свідоцтва у зв`язку з відсутністю у нього права на спадкування на вказану частку.

Посилаючись на ст. 392, 1268, 1270, 1275 ЦК України стверджував, що він не має іншої можливості реалізувати свої спадкові права іншим шляхом, ніж в судовому порядку.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.03.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 24).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.11.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції не встановив належного відповідача і не роз`яснив йому можливості реалізації ним права на заміну неналежного відповідача, або залучення співвідповідача, не виконав обов`язку щодо встановлення всіх учасників справи для забезпечення справедливості, дотримання процесуальних прав сторін та ефективного судового розгляду.

Заявник зазначає, що наявність заповіту складеного на ім`я ОСОБА_3 , сама по собі не відносить її до числа спадкоємців та не визначає як належного відповідача, оскільки остання не реалізувала свої спадкові права, що є результатом її суб`єктивного волевиявлення щодо неприйняття спадщини.

Наголошує, що виходячи з норм матеріального та процесуального права, а також практики Верховного Суду, належним відповідачем у даній справі є саме Ніжинська міська рада Чернігівської області.

Посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 22.09.2021 №227/3750/19, від 09.05.2024 у справі №761/22711/19, 26.06.2019 у справі № 369/3186/17.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін, як законне та обґрунтоване.

Указує, що суд має право замінити первісного відповідача належним лише за клопотання позивача.

Уважає, що позивач помилково посилається на ч. 1 ст. 1275 ЦК України, при цьому зовсім ігнорує зміст ст. 1223 ЦК України, відповідно до якої право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач визначив відповідачем Ніжинську міську раду Чернігівської області, у той час як матеріали справи містять відомості, що спадкодавець визначив спадкоємцем 2/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , яку позивач не просив залучити відповідачем, а тому позов подано до неналежного відповідача.

З висновком районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позову апеляційний суд погоджується, але такого висновку суд першої інстанції дійшов із помилкових мотивів.

Судом у справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 11, 59 зворот), якій за життя на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 склала заповіти:

- 03.02.1994, яким належні їй на праві особистої власності 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_3 (а. с. 7, 61);

- 21.01.1999, яким належні їй на праві особистої власності 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 (а. с. 6, 60).

21.07.2005 за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом, Ніжинською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №414/2005 (у Спадковому реєстрі №36981585) (а.с. 51, 58-78).

11.01.2006 державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори Варавою Н.П. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 на спадкове майно 3/5 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №1-65 (а. с. 14, 63).

Згідно з довідкою КП «Ніжинське МБТІ» від 20.12.2017 №03565 житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві особистої власності станом на 31.12.2012 за ОСОБА_4 2/5 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори 09.12.1993 № 2-2641 та за ОСОБА_1 3/5 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори 11.01.2006 № 1-65 (а. с. 9).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10.03.2021 (справа №740/3305/2020) у задоволенні позову ОСОБА_5 до Ніжинської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено (а.с. 73-76). Апеляційним судом встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03.11.2009, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 визначено додатковий строк терміном 2 місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подачі заяви до Ніжинської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.07.2023 (справа №740/4961/21) у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання за ним права власності на 2/5 частки житлового будинку, що складається з вітальні 2-1 площею 11,4 м.кв. та житлової кімнати 2-2 площею 13,6 м.кв. по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 тітки ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 96-97). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.10.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ніжинського міськрайонного суду від 28.07.2023 - змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови (а.с. 94-95).

На письмову заяву ОСОБА_1 від 02.12.2023 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/5 частки будинку АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_4 , Бахмацька державна нотаріальна контора у листі від 14.02.2024 №156/02-14 повідомила, що за даними спадкової справи №414/2005 ОСОБА_1 згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори від 21.01.1999 за р. 1-204, не може претендувати на 2/5 частки вищевказаного житлового будинку, оскільки заповідач визначив йому конкретну частку спадкового майна, яке він оформив на своє ім`я 11.01.2006 за р. №1-65 у Ніжинській міській державній нотаріальній конторі. Спадкування цієї частки спадкового майна буде вирішувалися відповідно до закону (а.с. 15).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

За приписами частин першої та другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Положенням ч. 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Відповідно до частин першої - третьої та четвертої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 1253 ЦК України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У тексті заповіту заносяться відомості про особу свідків.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 та частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно зі ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

У п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 20 травня 2008 року роз`яснено, що за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦІК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі №227/3750/19 (провадження № 61-16069с20) зазначено, що в разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до Закону, має право й зобов`язаний визначати суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 38).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України визначає, що саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише при розгляді справи у суді першої інстанції за клопотанням самого позивача (ст. 51 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, що відповідає приписам ст. 23-24, 43, 49-51, 55 ч. 1, 367, 368 ч. 1 ЦПК України.

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

У справі встановлено, що за життя ОСОБА_4 належав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

03.02.1994 ОСОБА_4 складено нотаріально посвідчений заповіт на ім`я ОСОБА_3 , майно на яке складено заповіт - 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

21.01.1999 ОСОБА_4 складено нотаріально посвідчений заповіт на ім`я ОСОБА_1 , майно на яке складено заповіт - 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, спадкова справа після її смерті заведена 25.07.2005 за заявою ОСОБА_1 , та 11.01.2006 останньому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/5 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03.11.2009, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 визначено додатковий строк терміном 2 місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подачі заяви до Ніжинської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак ОСОБА_3 , як вбачається з матеріалів спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини не зверталась, надане їй судовим рішенням право не реалізувала, таким чином в силу приписів ст. 1270 ЦК України вона вважається такою, що не прийняла спадщину за заповітом після ОСОБА_4 .

У цій справі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_4 на 2/5 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями. При цьому встановлено, що спадкодавицею ОСОБА_4 заповіт на зазначені 2/5 частки складено на ім`я ОСОБА_3 , яка спадщину не прийняла.

За приписами частин першої та другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Таким чином вказаними нормами регламентовано, що у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини виникає право на спадкування за законом в порядку черговості.

У заповіті від 03.02.1994 ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 2/5 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями, а у заповіті від 21.01.1999 ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 інші 3/5 частки спірного житлового будинку з відповідною частиною надвірними будівлями, тобто кожному із спадкоємців визначена конкретна частка у майні. Таким чином 2/5 частки вищевказаного житлового будинку заповітом від 21.01.1999 не охоплюються, а тому через неприйняття спадщини ОСОБА_3 , право на спадкування цієї частки майна отримують спадкоємці за законом.

Таким чином ОСОБА_1 не є спадкоємцем за заповітом від 03.02.1994, також він не належить до кола спадкоємців за законом, що підтверджено постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.10.2023 (справа №740/4961/21).

У постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №140/871/16-ц, зазначено, що за відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, або у випадку неприйняття спадщини, відповідачем стає територіальна громада за місцем відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №200/9984/16-ц, Верховний Суд зазначив, що територіальна громада бере участь у процесі як відповідач, якщо спадщина перейшла до неї через неприйняття іншими спадкоємцями або їх усунення від спадкування.

Отже, належним відповідачем у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі міської, сільської, селищної ради.

Таким чином у даній справі належним відповідачем є Ніжинська міська рада Чернігівської області як орган місцевого самоврядування, на території якого знаходиться спадкове майно, оскільки спадщина на спірні 2/5 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , залишилася неприйнятою ні спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 , ні спадкоємцями за законом.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 правильно визначено Ніжинську міську раду Чернігівської області відповідачем за заявленими ним позовними вимогами.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити з викладених вище мотивів.

Апеляційний суд вважає помилковим посилання ОСОБА_1 на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 22.09.2021 № 227/3750/19, від 09.05.2024 у справі № 761/22711/19, 26.06.2019 у справі № 369/3186/17, так як фактичні обставини у вказаних справах відрізняються від фактичних обставин справи, що наразі переглядається.

Так, за обставинами справи №227/3750/19 заповіт на все майно було складено на двох осіб в рівних частках.

У справі №761/22711/19 позивач звернувся із позовом про визнання права власності у порядку спадкування на обов`язкову частку у спадковому майні та стягнення компенсації.

У справі №369/3186/17 досліджувалось питання «конкуренції» заповітів, а саме у справі встановлено, що спадкодавець за життя склала два заповіти, перший з яких охоплював усе спадкове майно, а другий лише його частину. Верховний Суд дійшов висновку, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах.

Ураховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.11.2024 зміні, з викладенням мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 31 січня 2025 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко