РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») 10.05.2024 звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обгрунтовує тим, що 10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подала до ТОВ « Фінансова компанія «Центр фінісових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяву № від 10.10.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем, як позичальником, а також отримала примірник Кредитного договору та погодила отримання шляхом роздруківки з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умови отримання кредитів ТОВ «ФК «ЦФР».

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обовьязку та припинив повертати наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором.

30.07.2018 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір відступлення прав вимоги №20180730, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 52 166,57 грн, з яких: 11930,18 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2,86 грн - сума заборгованості за відсотками; 10712,31 грн - заборгованість за пенею, 29521,22 грн - сума заборгованості за щомісячними процентами.

Вказує, що після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Всупереч умова кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач частково виконав своє зобов`язання, оскільки після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній здійснив платіж 01.11.2023 у розмірі 3384,88 грн для погашення існуючої заборгованості.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК ЄАПБ» за кредитним договором № від 10.10.2016 в розмірі 48 781,69 гривень, з яких: 11930,18 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0.00 грн - сума заборгованості за відсотками; 10712,31 грн - заборгованість за пенею, 26 139,20 грн сума заборгованості за щомісячними процентами.

Зважаючи на викладене позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» вказану заборгованість, а також понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою суду від 16.05.2024 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

17.06.2024 від представника відповідача адвоката Жук М.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та застосувати до вимог позивача строк позовної давності. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що вказує, що як вбачається з тексту позовної заяви, 10.10.2016 між відповідачем та ТОВ «ФК «ЦФК» укладено кредитний договір № відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 22 803.00 грн строком на 36 місяців. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № від 10.10.2016 за період з 07.11.2016 року по 06.03.2018 року, станом на 30.07.2024 року борг відповідача перед позивачем становить 52166,57 грн. При цьому у розрахунку вказується, що відповідачка здійснила погашення кредиту на загальну суму 28962, 16 грн. Остання дата погашення боргу 06.03.2018 року. 30.07.2018 на підставі договору про відступлення прав вимоги №20180730 право грошової вимоги за кредитним договором № від 10.10.2016, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФК» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31.03.2023 року, за період з 30.07.2020 по 31.03.2023 заборгованість ОСОБА_1 становить 48781,69 грн. При цьому у розрахунку зазначено, що 01.11.2023 року відповідачем здійснено платіж у розмірі 3384,88 грн. на погашення боргу. Однак ця інформація не відповідає дійсності. З довідки (розрахунку) ТОВ «ФК «ЦФР» від 01.08.2020 вбачається, що ОСОБА_1 останній платіж зробила 06.03.2018. З цього дня відповідач вважала, що нею заборгованість за кредитним договором повністю сплачена і тому не здійснювала ніяких платежів.

Вказує, що в розділі 1 кредитного договору зазначено, що кредит надається строком на 36 місяців. Отже датою остаточного повернення кредиту визначено 10.10.2019, а строк на який надається кредит, визначено графіком платежів в період з 10.10.2016 по 04.10.2019. Таким чином, строк кредитного договору № від 10.10.2016 закінчився 10.10.2019 року. Викладене, на думку представника відповідача, вказує на те, що позивач при поданні позовної заяви порушив строк позовної давності, який становить три роки. Відповідач 06.03.2018 року сплатила 1600,56 грн на виконання умов кредитного договору і більше не сплачувала жодних платежів за цим договором, а отже перебіг позовної давності починається з 06.03.2018 року і у відповідності до ст.257 ЦК України, де вказано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, останнім строком для звернення до суду є 06.03.2021 року.

Крім того, зазначає, що договір № 1 від 10.10.2016 не містить підписів сторін. Позивач не надав доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору була створена у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженої особи, з можливістю ідентифікації підписантів договору, що є обовьязковим реквізитом електронного документа. Звертає увагу на те, що в розрахунку загальної вартості кредиту зазаначено, що всього за кредитом відповідач має сплатити до 06.03.2018 року 52166,57 грн. Проте позивачем на підтвердження цього, надано розрахунок заборгованості за період з 30.07.2020 по 31.03.2023, із якого вбачається, що він охоплює період поза межами строку дії кредитного договору та не містить самого розрахунку заборгованості за тілом кредиту та відсотках, що без відображення механізму нарахування вказаних сум не може вважатися розрахунком.

Просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

09.07.2024 року від представника позивача Романченко Д.П. до суду надійшли додаткові письмові пояснення у справі, у яких вона зазначає, що навіть, якщо допустити, що відповідач не був обізнаний про відступлення права вимоги до «ТОВ «ФК» ЄАПБ», має місце той факт, за яким боржник не мав жодних перешкод для повної реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які зазначені в кредитному договорі. На підтвердження належного відступлення права грошової вимоги до позовної заяви було надано: копія витягу з Договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30.07.2018; витяг з Реєстру Боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30.07.2018. Представником позивача до позовної заяви, було долучено належним чином засвідчений Витяг з Реєстру Боржників до Договору факторингу, який оформлений у відповідності до ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України та підпункту 12 пункту 10 розділу II Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року за №1000/5. Отже, позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відносно відповідача, а твердження відповідача щодо не доведення позивачем факту переходу права грошової вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Також вважає необґрунтованими та безпідставними доводи представника відповідача про сплив строку позовної давності щодо вимог по кредитних договорах, оскільки відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Окрім того, звертає увагу суду, що відповідач звернулась до первісного кредитора з пропозицією укласти кредитний договір для отримання кредитних коштів для споживчих цілей, а первісних кредитор видав кредитні кошти, що не спростовано відповідачем, тим самим уклавши кредитний договір у відповідності до ст. 638, 640 ЦК України. Договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, відповідач була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, в тому числі з розміром комісії та розміром страхового платежу, що підтверджується її підписом у договорі. Відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому прийняла надані кредитором кредитні кошти. Отже, сторонами були визначені та погоджені між собою усі істотні умови надання кредиту, відповідно до яких була розрахована відповідна заборгованість, а також порядок отримання коштів та погашення заборгованості згідно кредитного договору. На підтвердження суми заборгованості по даному кредитному договору позивачем до позовної заяви було долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором, який було виготовлено представником ТОВ «ФК «ЄАПБ», та який підтверджує факт, що після переуступлення прав вимоги за даним кредитним договором, позивачем не здійснювалося додаткових нарахувань. Тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути ту кредитну заборгованість, яка була нарахована первісним кредитором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Доводи представника відповідача щодо ненадання відповідачу кредитних коштів спростовується наявною у матеріалах справи копією кредитного договору, який є дійсними. Зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику чи кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі.

07 листопада 2024 року представником відповідача до суду подані письмові заперечення на додаткові пояснення представника позивача, які за змістом є аналогічними відзиву представника відповідача на позовну заяву.

У свою чергу, представник позивача 10.12.2024 подав до суду додаткові пояснення у справі, де додатково зазначив, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на карткових рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Позивачем було надано до суду всі наявні документи за кредитним договором, які були передані первісним кредитором до ТОВ «ФК «ЄАПБ» в рамках укладеного догвору факторингу. Крім того, з метою надання вичерпної інформації по справі позивач звернувся до первісного кредитора з відповідним запитом щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів позичальнику за укладеним договором. Станом на 10.12.2024 позивачем отримано відповідь на запит від первісного кредитора, в тому числі отримано додаткові докази, а саме: довідка про укладення кредитного договору, графік руху коштів по кредиту розрахунок заборгованості за кредитним договором, які є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику та обґрунтування розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, отже позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є законними та обґрунтованими.

У судове засідання представник позивача не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання також не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій вона також просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до вимог часини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст.ст.526, 527 ч.1 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (кошти в такій же сумі) у термін і в порядку, що встановлені договором; за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2016 року між ТОВ Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № шляхом подачі заяви на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», яку відповідач підписала власноручно.

За умовами кредитного договору сума кредиту становить 22803,00 грн, дата надання кредиту 10.10.2016, строк надання кредиту - 36 місяців, початковий процент - 4,00% від суми кредиту, щомісячні проценти- 4,49 % від суми кредиту, річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором.

Того ж дня, відповідач ОСОБА_1 власноручно підписала заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та графік платежів, згідно якого сукупна вартість кредиту становить 59 665,61 грн.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Суд також звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів на умовах, що визначені договором і зазначені у підписаній нею заяві, зобов`язалася погашати кредит, нараховані відсотки за користування кредитом. В установленому законом порядку вказаний договір недійсним не визнавався і є чинним.

ТОВ «ФК «ЦФР» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, що підтверджується підписаною нею заявою №, Довідкою ТОВ «ФК «ЦФР» від 01.08.2020 про графік руху коштів по кредиту, а також розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Отже, доводи представника відповідача про недоведеність факту надання відповідачу кредитних коштів, є безпідставними. Відповідач та його представник не спростували вказаний факт належними та допустимими доказами.

В той же час, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої згідно розрахунку, наданого ТОВ «ФК «ЄАПБ», станом на 30.11.2023, становить 48 781,69 грн, з яких 11 930,18 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 26139,20 грн - сума заборгованості за щомісячними процентами; 10712,31 грн - сума заборгованості за пенею.

Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, стороною відповідача не надано.

30.07.2018 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір відступлення прав вимоги №20180730, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № від 16 жовтня 2016 року.

Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №20180730 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 48 781,69 грн, з яких 11 930,18 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 26139,20 грн - сума заборгованості за щомісячними процентами; 10712,31 грн - сума заборгованості за пенею.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» після набуття права вимоги за договором, нарахування процентів не здійснювало.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК)

Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч.1 ст. 1078 ЦК, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Оскільки на підставі вказаного договору відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «ФК «ЄАПБ», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості за кредитним договором.

Відповідач у справі не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним в розумінні вимог ст. 516 ЦК України.

Натомість, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила погашення кредитної заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ані на рахунки попереднього кредитора - ТОВ «ФК «ЦФР».

Щодо заяви представника відповідача про застосування до вимог позивача строку позовної давності суд вважає необхідним зазначити таке.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і відсотків) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року по справі № 910/18560/16 сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу».

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУШ-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№ 211), запроваджено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, якою продовжено карантин до 30 червня 2023 року).

30 березня 2020 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» № 540-ІХ відповідно до якого Прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 920/724/21 зазначив: «Суд відхиляє доводи Відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу про те, що для застосування пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивачу необхідно обґрунтувати, що продовження строків зумовлене саме дією на сторону обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином. Суд зазначає, що ні ЦК України, ані інші нормативно-правові акти, якими встановлений (продовжений) на території України карантин, продовжено строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу на строк дії такого карантину, не містять тих вимог, про які зазначає відповідач, а автоматичне продовження цих строків пов`язане саме із встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону».

Тобто, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, і тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається.

Крім того, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (строк дії якого неодноразово продовжувався), перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Судом встановлено, що умовами Кредитного договору та Графіком платежів погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Відтак, якщо умовами Договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки Кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного календарного місяця згідно графіку платежів, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Як вбачається з довідки ТОВ «ФК «ЦФР» від 01.08.2020 останній платіж по кредитному договору відповідач ОСОБА_1 здійснила 06.03.2018. Згідно Графіку платежів черговий платіж за кредитним договором мав бути здійсненим до 06 квітня 2018 року.

Таким чином, з урахуванням п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також того факту, що станом на день розгляду вказаної справи термін дії воєнного стану продовжений, суд доходить висновку, що період з 07 квітня 2018 року знаходиться у межах позовної давності, відтак позивачем строк звернення з вказаним позовом до суду не пропущено.

На підставі викладеного вище, виходячи з того, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження тих обставин, що нею належним чином виконувалися умови вказаного вище кредитного договору, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, які свідчать про наявність порушення відповідачем прав позивача за вказаним вище кредитним договором, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості в розмірі 48 781,69 грн.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 гривні.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 10.10.2016 в розмірі 48 781 (сорок вісім тисяч сімсот вісімдесят одна) грн 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 29.01.2025.

Інформація про учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, , р/р НОМЕР_1 в АТ «ТАСкомбанк»);

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А.М. Лутай