ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 766/9876/23
Номер провадження: 22-ц/819/125/25
Головуючий у першій інстанції Ус О.В.
Доповідач Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.

суддів: Базіль Л.В.

Приходько Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 листопада 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог послалося на те, що 30 листопада 2012 року відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву, підтвердивши свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання послуг, тарифами, які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. При укладанні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, яка регулює питання щодо поняття та умов договору приєднання.

За умовами укладеного сторонами договору відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку і видано кредитну картку для користування кредитним рахунком. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 310грн.

Відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору шляхом поповнення картрахунку, здійснюючи погашення кредиту та процентів за користування кредитом внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.

Посилаючись на те, що свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом порушила, в зв`язку з чим станом на 20.08.2023року має заборгованість в сумі 61 494,76грн, яка складається: із заборгованості за кредитом у розмірі 50 304,84грн та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 11 189,92грн, позивач просив суд стягнути з неї кредитну заборгованість у наведеному вище розмірі та судові витрати в сумі 2 684грн (сплачений судовий збір).

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.11.2012 року в розмірі 50 304,84 грн та судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 11 189,92 грн скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог банку у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що в оскарженій частині рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, скаржник звертає увагу на ту обставину, що заповнення відповідачкою анкети про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, яке відбулося 25.10.2021року, свідчить про те, що сторони погодили основні умови кредитування, які є суттєвими умовами кредитного договору. Вказує на те, що при вирішенні спору, що виник між сторонами, суд першої інстанції не зважив на те, що заповнення анкети про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг 30.11.2012 року надає можливість клієнту банку будь-коли користуватись будь-якими банківськими послугами, а в заяві про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг від 25.10.2021року сторони вже детально обумовили послугу банківського кредиту, заборгованість по якому утворилася після 25.10.2021 року та є предметом цього спору.

На думку скаржника, сторони виконали вимоги законодавства щодо письмової форми правочину та 25.10.2021 року погодили всі істотні умови договору, в тому числі розмір відсотків за користування кредитом, неустойки тощо, тому застосування судом першої інстанції висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, є помилковими, що і призвело до ухвалення незаконного рішення про відмову у стягненні з відповідачки на користь банку відсотків за користування кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до вимог частини першої статті 369 ЦПК України, в редакції Закону від 19.06.2024року №3831-ІХ, який набрав чинності 19.07.2024року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову у цій справі (61 494,76грн) менша тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2024 року становить 87 600 грн, та не віднесена статтею 274 ЦПК України до переліку справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції розглянув справу без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до встановлених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» дотримало вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а тому витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах цієї справи без підпису відповідачки - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.11.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами, тому законність та обґрунтованість висновків суду в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту в силу вимог статті 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється та відповідне обґрунтування щодо них у постанові не наводиться.

В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 30.11.2012 року підписала анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено особисту інформацію про відповідачку, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання, номери засобів зв`язку, тощо (а. с. 36).

Під текстом анкети-заяви міститься дата оформлення 30.11.2012 року та особистий підпис ОСОБА_2 . Відомостей щодо отримання позичальником кредитної картки, розміру встановленого для неї кредитного ліміту та умов, на яких банк надає позичальнику кредит, ця анкета-заява не містить.

Крім того, позивачем до позовної заяви долучено витяг із тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг, які за його твердженням діяли на час укладення із відповідачкою договору про надання банківських послуг, та довідки про зміну розміру кредитного ліміту за укладеним із відповідачкою договором і про видачу останній кредитних карт «Універсальна», останню із яких було видано 07.04.2021 року зі строком дії до 03/25 (а. с. 22,23, 37-63).

При цьому тип виданої кредитної картки банк не зазначив, в той час як наданий ним витяг із тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить інформацію щодо умов, на яких позичальникам надаються кредити, в тому числі щодо розміру встановленої за користування кредитом процентної ставки, із видачею чотирьох різних видів кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold»)

Наведені документи позивач вважає невід`ємною частиною укладеної сторонами угоди та в обґрунтування своїх доводів посилається на Умови та правила надання банківських послуг, які діяли на час укладення сторонами договору та відповідно до яких, зокрема відповідачка дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку (підпункт2.1.2.3, 2.1.2.4 Умов).

Підпису відповідачки як позичальника ні витяг із тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні Умови та правила надання банківських послуг не містять. У заяві позичальника від 30 листопада 2012 року процентна ставка не зазначена.

На підтвердження доводів про отримання відповідачкою кредиту на підставі договору №б/н від 30.11.2012 року, а також на підтвердження доводів про наявність заборгованості за даним договором через неналежне виконання відповідачкою умов договору, банком надано суду розрахунок заборгованості за період з 27.06.2013 року по 20.08.2023 року включно та вказано про наявність заборгованості у загальному розмірі 61 494,76 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 50 304,84 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 11 189,92 грн. (а. с. 5-21).

Наявність заборгованості за тілом кредиту та її розмір відповідачка визнає і не спростовує, однак заперечує той факт, що кредитними коштами вона користувалася на умовах, вказаних позивачем.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Норми статті 1056-1 ЦК України регламентують, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись наведеною нормою процесуального права, суд першої інстанції врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати від 03.07.2019 року, справа №342/180/17, згідно із якими, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019, справа №342/180/17).

З огляду на викладені норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм, враховуючи, що належні докази на підтвердження тієї обставини, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, позивачем не надані і такі судом першої інстанції не досліджувалися, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення із позичальника на користь банку витребуваних ним процентів за користування кредитом.

При цьому колегія суддів доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, із якою остання нібито звернулася до АТ КБ «Приватбанк» 25.10.2021року та яка, на думку позивача, свідчить про погодження сторонами із цієї дати умов укладеного 30.11.2012 року кредитного договору, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими та такими, що висновків суду в оскарженій частині не спростовують.

Позивач не посилався в позовній заяві, чи інших поданих ним до суду письмових заявах по суті справи на зазначену заяву та не доводив необхідність звернення віповідачки із цією заявою до банку через 9 років після укладення кредитного договору, тому судження суду першої інстанції щодо неї в ухваленому ним рішенні відсутні.

Відповідно до частини другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки наведена заява не є новим доказом, а була подана позивачем разом із позовною заявою, колегія суддів, дослідивши її зміст, вважає, що ця заява не має правового зв`язку із договором, який був укладений сторонами 30.11.2012року, а є пропозицією банку приєднатися до договору про надання банківських послуг на викладених у цій заяві умовах, або ж вона свідчить про те, що банком в односторонньому порядку внесені зміни до раніше укладеного із відповідачкою договору.

Так, відповідно до преамбули заяви, на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі, нижченаведені умови є новою редакцією цього підрозділу Умов та Правил надання банківських послуг та починають діяти для клієнтів за чинними кредитами з моменту направлення їм повідомлення про зміну умов договору в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування» та цими Умовами та Правилами.

У пункті 21 преамбули заяви зазначено про те, що примірник цієї заяви направляється в особистий акаунт клієнта в системі «Приват-24» (веб-версія), а відповідно до пункту 22 преамбули ОСОБА_1 ознайомилася та підписала заяву ОТП підписом 25.10.2021(а.с.24-35).

Питання щодо зміни або розірвання договору приєднання на вимогу сторони, яка приєдналася, врегульовано частинами другою та третьою статті 634 ЦК України, а загальні підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України, якою передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК).

Відповідно до статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи, що у спірних правовідносинах сторонами не дотримано письмової форми кредитного договору, внаслідок чого його умова щодо сплати позичальником процентів за кредитом та їх розміру є нікчемною, нові умови та правила, встановлені банком, не можуть застосовуватися до такого договору в силу положень статті 216 ЦК України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що із змісту доданої позивачем до позову заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка нібито підписана відповідачкою 25.10.2021року, не можна зробити висновок про те, до якого виду доказів ця заява відноситься: письмового чи електронного. Паперова копія цієї заяви на кожній сторінці містить підписи невідомої особи без зазначення про наявність у банку чи іншої особи оригіналу цього доказу та не є засвідченою в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Власноручний підпис ОСОБА_1 відсутній, а в пункті 22 преамбули, в графі реквізити сторін та підпис клієнта, зазначено про те, що підписано ОТП 25.10.2021 12:09 (а. с.34-35).

Питання щодо використання електронного підпису регулює Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг», за приписами якого для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Порядок використання електронного підпису у банківській системі України та на ринках небанківських фінансових послуг, державне регулювання та нагляд за діяльністю на яких здійснює Національний банк України, а також при наданні платіжних послуг визначається Національним банком України ( частини перша та шоста статті 6 Закону).

Зокрема, постановою Правління Національного банку України №172 від 20.11.2023 року затверджено Положення про використання електронного підпису та електронної печатки, яким передбачено, що установа (банк) зобов`язана розробити з урахуванням вимог законодавства України внутрішні документи, у яких має встановлюватися порядок:

1) створення і засвідчення електронної копії з паперового документа;

2) створення і засвідчення паперової копії електронного документа;

3) виявлення будь-яких змін в електронному документі, в електронній копії з паперового документа;

4) виявлення будь-яких змін ЕП після підписання електронного документа;

5) використання ЕП та електронних печаток установи;

6) виявлення будь-яких змін в електронному документі, в електронній копії з паперового документа після використання електронної печатки;

7) виявлення будь-яких змін електронної печатки після її використання для засвідчення електронного документа, електронної копії з паперового документа.

Відповідно до Положення про застосування електронних підписів фізичних осіб, затверджених правлінням АТ КБ «Приватбанк» 30.08.2021року, OTP (one time password) це одноразовий цифровий пароль, для одного сеансу аутентифікації, що надсилається банком на персональний номер мобільного телефону фізичної особи (шляхом направлення SMS-повідомлення) з метою ідентифікації такої особи та підтвердження отриманого від неї розпорядження, погодження, повідомлення тощо. Дія одноразового пароля обмежена певним проміжком часу;

Пунктом 5.1 вказаного Положення передбачено, що клієнт фізична особа, яка отримує або має намір отримати банківські та/або фінансові послуги, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, під час підписання документів/відомостей має право використовувати простий ЕП на підставі договору між Банком і клієнтом, що укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим ЕП) та ЦВП.

В якості простого ЕП клієнта використовується поєднання наступних параметрів: у застосунку Приват24 - логін та пароль фізичної особи користувача, відомий виключно клієнту, який є його особистим ідентифікатором в системі OTP та підтверджує будь-які дії користувача, є хеш-функцією від значущих реквізитів документа, яка формується за допомогою крипостійких алгоритмів у чат online, вбудований в мобільний застосунок Приват24, - фінансовий номер телефону власником якого може бути виключно клієнт Банку, який виступає в ролі особистого ідентифікатора в системі ОТР для підтвердження дій користувача (пункт 5.3 Положення).

Банк може використовувати й інші види ЕП відповідно до розроблених ним технологій та зміни функціональних можливостей програмного забезпечення та сервісів Банку, зокрема: ОТР, QR-код, кнопки Підпис, Підписав, Підтверджую, Ознайомився тощо у програмних комплексах, мобільному додатку або на офіційному сайті Банку у мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір та/або дати доручення Банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного програмного комплексу Банку надає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої клієнт надає Банку шляхом підписання способами, визначеними цим Положенням. Правочини у вигляді електронних документів із використанням простих ЕП є дійсними та обов`язковими для суб`єктів електронного документообігу та такими, що не потребують додаткового підтвердження (пункт 5.4 Положення).

Пунктом 60 Положення про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженого постановою Правління Національного Банку України №172 від 20.12.2023 року, визначено, що установа (банк) забезпечує доведення цілісності, достовірності та авторства електронного документа зі створеним простим електронним підписом.

На виконання зазначених приписів, зокрема пунктом 7.2 Положення про застосування електронних підписів фізичних осіб, затвердженого правлінням АТ КБ «Приватбанк», передбачено, що за необхідності формування паперової копії з завіреного електронного документа, уповноважений працівник банку зобов`язаний перевірити цілісність електронного документа програмними засобами банку, а у разі застосування засобів криптографічного захисту - здійснити додаткову перевірку цілісності засобами перевірки електронного підпису, вбудованими в програмно технічний комплекс, та, у випадку відсутності ознак порушення цілісності електронного документу, провести його друкування.

Копії документів в електронній формі, які створюються Банком, у разі необхідності, друкуються разом із реквізитами, згенерованим системою електронного документообігу. Дата підписання електронного документа визначається за кваліфікованою електронною позначкою часу, що невід`ємно пов`язана з кваліфікованим ЕП. Дата засвідчення визначається кваліфікованою електронною позначкою часу, що невід`ємно пов`язана з кваліфікованою електронною печаткою. Реквізити, згенеровані системою, містять відомості щодо: результатів перевірки змін в електронному документі (перевірено, цілісність збережено тощо), а також час здійснення системою такої перевірки; засобу (способу), за допомогою якого було здійснено аутентифікацію клієнта (смс із ОТП, Sender, IVR- дзвінок, здійснення фотофіксації клієнта, ідентифікація за паспортним документом тощо)., (пункт 7.3 Положення).

Оскільки датована позивачем 25.10.2021 року копія заяви відповідачки про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить позначки про результати перевірки змін в електронному документі (якщо ця заява сформована в електронній формі) та в позовній заяві відсутнє посилання на цю заяву, як на таку, що підтверджує обставини, що мають значення для справи і не доводився факт надання відповідачці технічної можливості ознайомитися з умовами надання відповідної послуги і підписати відповідний договір та зробити однозначний висновок про суть операції, колегія суддів вважає, що твердження позивача про наявність підпису ОСОБА_1 на заяві є не доведеним.

Інших аргументів, які потребують наведення мотивів щодо їх відхилення або прийняття, апеляційна скарга не містить.

Отже, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних та достатніх доказах і як такі, що висновків суду в оскарженій частині не спростовують, підлягають відхиленню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування і ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідачки на користь банку процентів за користування кредитом відсутні.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, передбачені частиною 13 статті 141 ЦПК України підстави для перерозподілу судових витрат, а також для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги, відсутні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 листопада 2024 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді Л.В.Базіль

Л.А.Приходько