ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

04 лютого 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
19.12.2024 року представником позивача товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі по тексту кредитор, позивач, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») з використанням системи «Електронний суд» подано позовну заяву до Фастівського міськрайонного суду Київської області до ОСОБА_1 (далі, відповідач, позичальниця, боржниця) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що 01.02.2024 року між позивачем, як кредитором, та відповідачкою, як позичальницею шляхом обміну електронними повідомленнями було укладено договір № 488459-КС-001 про надання кредиту.
Цей договорів підписаний позичальницею шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був попередньо направлений кредитором на номер телефону позичальниці.
За вказаним договором в борг надані 5000 гривень та умовах строкового платного володіння з подальшим поверненням та сплатою процентів.
В подальшому, 06.05.2024 року між сторонами спору в аналогічний спосіб було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 488459-КС-001 та, відповідно, надано в борг на умовах строкового платного володіння і подальшого повернення грошові кошти у сумі 6000.
Позичальниця, згідно доводів представника кредитора, частково виконала умови кредитного договору та додаткової угоди та повернула грошові кошти у сумі 11 125, 09 гривень. Однак, обов`язки за кредитним договором позичальницею не виконані в повному обсязі.
Згідно тверджень позивача, станом на дату подання позовної заяви, сума заборгованості за кредитним договором та додатковою угодою до нього становить 30 211,07 гривень і складається з 9 977,07 гривень суми прострочених платежів по тілу кредиту, 20 207,74 суми прострочених платежів по процентам, 26,28 гривень заборгованість по сплаті комісійних платежів.
Далі, позивач наводить в позовній заяві правові норми, що регулюють укладення договорів, в тому числі й у електронній формі та наводить релевантну, на його думку, судову практику для підтвердження факту укладення договору та виникнення у відповідачки зобов`язань щодо сплати грошових коштів, в тому числі й комісійних платежів за обслуговування кредиту.
Також у відповідності до приписів статті 84 ЦПК України, позивачем заявлено клопотання про витребування від АТ «Перший Український міжнародний банк» (далі, АТ «ПУМБ») виписки щодо руху коштів по картці позичальниці № НОМЕР_1 за період з 01.02.2024 року по 21.10.2024 року.
З урахуванням викладеного, позивач, діючи через свого представника, просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 30 211,07 гривень, що складається з 9 977,05 гривень заборгованість за кредитом, 20 207,74 гривень заборгованість за відсотками, заборгованість по платежем з комісії 26,28 гривень.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ від 19.12.2024 року справу передано на розгляд головуючому судді Самусі В.О. (а. с. 124).
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської від 30.12.2024 року області відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін спору, клопотання представника позивача задоволено та витребувано від АТ «ПУМБ» документи щодо руху грошових коштів по картці позичальниці (а. с.130-132).
В судове засідання, призначене на 04.02.2025 року, представник позивача не з`явився, був повідомленим належним чином, в прохальній частині позовної заяви було зазначено про необхідність проведення судового розгляду без участі представника позивача (а.с.15), окреме клопотання про розгляд справи без участі представника позивача надійшло до суду 28.01.2025 року.
В судове засідання відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилась, конверт з ухвалою про відкриття провадження, із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівником поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подала, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як передбачено п. 2 ч . 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, на підставі приписів частини 1 статті 233 ЦПК України, суд проводить розгляд справи без участі представника позивача та відповідача.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
01 лютого 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено договір № 488459-КС-001 в електронній формі (а. с. 31-40).
Сума наданого кредиту становить 5000 гривень.
Цей договір підписаний позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Договір укладений шляхом направлення оферти позичальниці в електронній формі та подальшого акцептування оферти.
06.05.2024 року між сторонами спору укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 488459-КС-001 від 01.02.2024 року (а. с. 65-68).
За змістом додаткової угоди станом на 06.05.2024 року сума неповернутого позичальником кредиту становить 3 977,05 гривень і у відповідності до досягнутої домовленості кредит збільшується на 6 000 гривень.
Комісія за надання додаткової суми кредиту 900 гривень, дата повернення кредиту 21.10.2024 року.
Додаткова угода також підписана позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Згідно тверджень представника позивача, кредитором були надані в користування відповідачці, як позичальниці, грошові кошти, однак остання лише частково виконала зобов`язання щодо їх повернення, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі, зазначеній в позовній заяві.
З урахуванням визначеного позивачем предмету доказування та наведених в позовній заяві обставин, суд повинен, передусім, відповісти на питання, чи були укладеними між сторонами спору зазначений вище кредитний договір та додаткова угода, чи отримувала відповідачка грошові кошти в борг у розмірі та на умовах, визначених договором та чи допустила остання порушення умов зобов`язання.
Відповідаючи на зазначені вище питання, суд вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносин сторін урегульовані положеннями ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакціях, чинних на дату укладення договору).
Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.
При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.
Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.
Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством.
Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору у спосіб, передбачений ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію» та погодження істотних умов цього договору.
Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочинів та відсутності в суду даних про їхню нікчемність, суд приходить до висновку, що кредитний договір та додаткова угода до нього були укладені та вони є регуляторами спірних правовідносин сторін справи.
Однак, для вирішення питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та, відповідно, для визначення можливості стягнення грошових коштів на користь позивача, суд вважає за необхідне також надати оцінку доказам, що підтверджують факт надання грошових коштів у строкове платне користування та суму наданих коштів позичальниці.
Так, як слідує зі змісту позовної заяви, доданих до неї документів, представник позивача стверджує, що кредит був виданим позичальниці шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку НОМЕР_1 .
Також представником позивача заявлено клопотання про витребування інформації від АТ ПУМБ про рух грошових коштів за вказаним вище рахунком в період дії кредитного договору, укладеного між сторонами спору.
Відповідне клопотання представника позивача було задоволеним, запитувана інформація витребувана судом.
На адресу суду надійшов супровідний лист АТ ПУМБ з додатками № КНО-07.8.5/313БТ від 12.01.2025 року.
Вказаним листом повідомлено, що в АТ ПУМБ на ім`я ОСОБА_1 була випущена банківська платіжна картка НОМЕР_1 до рахунку № НОМЕР_2 у гривні.
До листа надані виписка по вказаному вище рахунку у гривні за період часу з 01.02.2024 року по 21.10.2024року та звіт по транзакціях за відповідний період.
Аналіз зазначений вище документів дає змогу зробити висновок, що на рахунок відповідачки 01.02.2024 року надходили суми грошових коштів, в тому числі й у розмірі, що відповідає розміру тіла кредиту за договором.
Однак, детальний опис змісту банківської операції не дає змогу суду достовірно встановити, хто є платником коштів та на якій підставі вони перераховані.
Зокрема, 01.02.2024 року, згідно з даними про операції по рахунку з використанням картки, було зарахування на рахунок відповідачки грошових кошті у сумі 5000 гривень о 14 годині 37 хвилин, в графі «детальний опис» зазначено наступну інформацію «ОС Е0100108 ІРМ payway1*tr4cv KYIV UAUA».
Зміст наведених даних не дає можливості встановити: 1. Платника, 2. Підставу для платежу.
Теж саме стосується і платежу від 06.05.2024 року щодо зарахування 6000 гривень, здійсненого об 13 годині 03 хвилини, щодо якого в графі «детальний опис» зазначено наступну інформацію «ОС Е0100108 ІРМ payway1*tr4cv KYIV UAUA».
Згідно приписів статті 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести існування обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням викладеного, саме позивач, як особа, що стверджує про укладення кредитного договору і перерахування грошових коштів відповідачці, як позичальниці, повинен довести відповідні обставини, зокрема, щодо перерахування ним, чи за його дорученням іншою особою, грошових коштів позичальниці, що підтверджуватиме обов`язок останньої повернути грошові кошти.
Проте, з долучених до справи документів, зокрема, виписок про рух коштів по банківському рахунку, неможливо встановити, ким і на якій підставі перераховувались платежів на користь відповідачки 01.02.2024 року та 06.05.2024 року відповідно.
Позивачем в свою чергу не надані платіжні документи, зокрема платіжні доручення, щодо самостійного перерахування грошових коштів відповідачці, чи здійснення відповідних платежів іншими особами за дорученням позивача.
Згідно приписів частини 2 статті 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Підстав для самостійного збирання доказів в межах даної справи не встановлено, а позивачем не доведено обставин щодо перерахування кредитних коштів на користь позичальниці в межах укладених з нею кредитних договорів.
Враховуючи викладе, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову.
З урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України судові витрати у справі щодо сплати судового збору відносяться на рахунок позивача.
Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 3, 5, 10-12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, -
В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Судові витрати у справі зі сплати судового збору за подання позовної заяви віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», , місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.