Справа 206/4742/24
Провадження 2/206/108/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

секретар судового засідання Ляшко Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

за участі представника позивача, адвоката Лемзенко В.Л.,

ВСТАНОВИВ:

Від позивача ОСОБА_1 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла дана позовна заява. В прохальній частині позову позивач просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом, після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 7/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються з: коридору 1-1 площею 13,8 кв.м., житлової кімнати 1-2 площею 13,5 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 7,9 кв.м. та житлової кімнати 1-4 площею 9,1 кв.м., тобто це квартира АДРЕСА_2 житловою площею 30,5 кв.м, допоміжною площею 13,8 кв.м. та загальною площею приміщень 44,3 кв.м. з ґанком а2; підвалу І, ІІ, ІІІ, ІV, V під будинком загальною площею 41,7 кв.м., а також вбиральні В та споруд № 1-3.

- судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що рішенням народного суду Індустріального району міста Дніпропетровська від 15 березня 1974 року, після розірвання шлюбу її батьками, було визнано право власності на 2/10 частки будинку АДРЕСА_3 за її батьком - ОСОБА_2 , на 3/10 частки будинку за її матір`ю - ОСОБА_3 та на 5/10 часток цього будинку за ОСОБА_4 (матір`ю батька). Рішенням народного суду Індустріального району міста Дніпропетровська від 13 серпня 1974 року був визначений порядок користування вищевказаним будинком, номер якого на той час змінився з 106 на 112. ОСОБА_3 були виділені в користування в житловому будинку А-1 по АДРЕСА_4 . ОСОБА_4 були виділені в користування в цьому ж будинку кімнати 1-1,1-7,1-2,1-5 та 1/2 частина підвалу під будинком. ОСОБА_2 суд виділив в користування в цьому ж будинку кімнату 1-6 та 1/2 частину підвалу під будинком А-1, 1/2 частку огорожі № І, вбиральню В. Сторони повинні були закласти дверні отвори та влаштувати тамбури для перетворення будинку в дві окремі квартири. Після влаштування цих переобладнань та побудови прибудови а1-1 до будинку на підставі рішення №735 виконкому Індустріальної райради депутатів трудящих від 10 листопада 1974 року змінилася нумерація кімнат, а будинок був поділений на дві окремі квартири.

ОСОБА_3 проживала в квартирі АДРЕСА_5 з кімнатами 2-1 площею 7,6 кв.м. та 2-2 площею 17,6 кв.м. На підставі рішення народного суду Індустріального району міста Дніпропетровська від 15 березня 1974 року вона зареєструвала право власності на 3/10 частини жилого будинку АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями в Дніпропетровському інвентарбюро 25.06.1975 року за №315-28.

ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_4 проживали та були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_6 , яка складається із коридору 1-1 площею 13,8 кв.м., житлової кімнати 1-2 площею 13,5 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 7,9 кв.м. та житлової кімнати 1-4 площею 9,1 кв.м.

18 березня 1976 року ОСОБА_3 подарувала належні їй 3/10 частини жилого будинку з відповідними надвірними будівлями ОСОБА_5 (сестрі позивачки), яка зареєструвала право власності на цю частку домоволодіння на підставі договору дарування від 18.03.1976 року в КП «ДМБТІ» ДОР про що зроблений запис в реєстрову книгу №315 за реєстраційним №28.

12.09.1986 року ОСОБА_4 , склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно, ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати батька позивача - ОСОБА_4 . На день її смерті ОСОБА_2 (батько позивача) проживав та був зареєстрований в спадковому домоволодінні АДРЕСА_1 , разом з померлою матір' ю, тобто вступив в управління та володіння спадковим майном і тому він вважається таким, що прийняв спадок на підставі ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР, який діяв на той час.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 . Позивач,як його донька, є спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька на підставі статті 1261 ЦК України і тому у встановлений законом строк 13.06.2018 року звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є.Є. для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 вересня 2021 року вбачається, що право власності на спадкове майно не зареєстроване спадкодавцем. У зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав (а.с. 2-7).

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. Представник зазначає, що померла бабуся позивачки - ОСОБА_4 та померлий батько позивачки - ОСОБА_2 за життя набули право власності на квартиру АДРЕСА_6 , яка складається із коридору 1-1 площею 13,8 кв.м., житлової кімнати 1-2 площею 13,5 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 7,9 кв.м. та житлової кімнати 1-4 площею 9,1 кв.м, проте не здійснили дій щодо реєстрації права власності. Зазначає, що порушення прав та інтересів позивачки в рішеннях, діях або бездіяльності Дніпровською міською радою відсутні. Дніпровська міська рада вважає позов передчасним, а заявлення позовної вимоги, щодо стягнення судових витрат з Дніпровської міської ради є такою, що порушує права та інтереси громади міста Дніпра та призводить до безпідставних збитків з міського бюджету (а.с. 104-110).

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 15.01.2025 не з`явився, про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна про розгляд справи повідомлена. Просила суд проводити розгляд справи без її участі, на підставі діючого законодавства України (а.с. 117).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 23вересня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, витребувано докази (а.с. 95).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2024 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 169).

У судовому засіданні з розгляду справи по суті спору судом були заслухані пояснення позивача та її представника, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, оголошені судові дебати та заслухане заключне слово позивача та її представника.

15.01.2024 року у судовому засіданні судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням народного суду Індустріального району міста Дніпропетровська від 15 березня 1974 року (справа №2-392) визнано право власності на незакінчене будівництво будинку, розташованого у АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 на 5/10 часток, ОСОБА_3 на 3/10 частки, ОСОБА_2 на 2/10 частки. (а.с. 74-75).

Рішенням народного суду Індустріального району міста Дніпропетровська від 13 серпня 1974 року встановлено що відбулась зміна нумерації будинку по АДРЕСА_1 , а саме: № 106 замінено на № 112. Виділено в користування ОСОБА_3 в житловому будинку АДРЕСА_7 . ОСОБА_4 виділено в користування в цьому ж будинку кімнати 1-1,1-7,1-2,1-5 та 1/2 частина підвалу під будинком. ОСОБА_2 виділено в користування в цьому ж будинку кімнату 1-6 та 1/2 частину підвалу під будинком А-1, 1/2 частку огорожі № І, вбиральню В. Закладку дверних отворів між кімнатами 1-4 та 1-5, 1-2 та 1 покладено на ОСОБА_3 (а.с. 14).

Рішенням № 375 Виконкому Індустріальної райради депутатів трудящих від 10 листопада 1974 року, ОСОБА_2 дозволено зробити прибудову до будинку АДРЕСА_1 та будівництво сараю (а.с. 15).

18 березня 1976 року ОСОБА_3 подарувала належні їй 3/10 частини жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 55,9 кв.м. з відповідними надвірними будівлями ОСОБА_5 , яка зареєструвала право власності на цю частку домоволодіння в КП «ДМБТІ», про що зроблений запис в реєстрову книгу №315 за реєстраційним №28 (а.с. 31-32).

12 вересня 1986 року ОСОБА_4 , склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І. за № 1.1487, яким заповіла усе належне їй майно, ОСОБА_2 (а.с. 34).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 16 вересня 1986 року (актовий запис №705) (а.с. 35).

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 жовтня 1965 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою 06.09.2012 року (а.с. 36).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 15 березня 2018 року складено відповідний актовий запис № 279; місце державної реєстрації: Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 15 березня 2018 року (а.с. 39).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є донькою померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 30 березня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районний у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 29 березня 1986 року (а.с. 8, 12).

Відповідно до довідки № 142, виданої 21.05.2018 головою територіального комітету самоорганізації населення селища Шевченко, ОСОБА_1 з 14 жовтня 2013 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Проживала за даною адресою з батьком ОСОБА_2 (на момент його смерті) (а.с. 9, 10, 38).

За відомостями Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради вбачається, що станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_3 ) містяться відомості про право власності на 3/10 частки домоволодіння за гр. ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 18.03.1976р., зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 315 за № 28. Решта частки (7/10 ч.) не зареєстрована (а.с. 42.)

13 червня 2018 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни із заявою № 25 звернулась ОСОБА_6 . Цією заявою остання відмовилась від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її батька ОСОБА_2 , на користь своєї сестри ОСОБА_1 (а.с. 121).

13 червня 2018 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни звернулась ОСОБА_1 із заявою № 26 про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_2 , з урахуванням відмови від прийняття спадщини на її користь її сестрою ОСОБА_6 (а.с. 120 з обороту).

22 вересня 2021 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни звернулась ОСОБА_1 із заявою № 64, спадкова справа №11/2018, про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно, на домоволоіння АДРЕСА_1 , земельну ділянку, яка розташована на території садівницького товариства «Парне» (а.с. 153).

22 вересня 2021 року постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни було відмовлено ОСОБА_1 у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті батька ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку, яка розташована на території садівницького товариства «Парне», Старовишневецька сільська рада, Синельниківського району, Дніпропетровської області, площею 0,12 га, домоволодіння АДРЕСА_8 з підстав відсутності права власності на 7/10 часток домоволодіння (а.с. 158-159).

Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 07.06.2024 вбачається, що житловий будинок (А-1) складається з: коридору 1-1 площею 13,8 кв.м., житлової кімнати 1-2 площею 13,5 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 7,9 кв.м. та житлової кімнати 1-4 площею 9,1 кв.м., житлової кімнати 2-1 площею 7,6 кв.м., житлової кімнати 2-2 площею 17,6 кв.м., ґанку а2; підвалу І, ІІ, ІІІ, ІV, V під будинком загальною площею 41,7 кв.м., а також вбиральні Б, В та споруди № 1-3 (а.с. 16-30).

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 5 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України, згідно з якою способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно з п. 2, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з частинами 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Однією з таких підстав є спадкування прав на майно за законом, відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст.ст. 1220, 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини .

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до пп. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_4 (бабуся позивачки) та ОСОБА_2 (батько позивачки) після перебудови будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали у зазначеному домоволодінні. За життя ОСОБА_2 не оформив право власності на 2/10 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , в порядку ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР, який діяв на той час, ОСОБА_2 вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме 5/10 частин будинку АДРЕСА_1 , та вважається таким, що прийняв спадок. Проте, право власності на 5/10 частин успадкованого будинку після смерті своєї матері ( ОСОБА_4 ) ОСОБА_2 на прийняте успадковане майно за життя не оформлював.

Аналіз викладених вище норм та обставин справи дає суду підстави дійти висновку, що позивач є єдиною спадкоємицею померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_2 , за законом, оскільки її сестра ОСОБА_6 відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька на користь ОСОБА_1 . При цьому в ході судового розгляду справи судом було встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_2 був власником 7/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Цей факт підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами, що наявні в матеріалах справи.

Позивач як спадкоємиця померлого у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни із заявою про прийняття спадщини та про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину. Проте постановою нотаріуса від 22.09.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтав про право на спадщину, з огляду на відсутность у спадкодавця права власності на 7/10 часток домоволодіння

ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкове майно. Отже, єдиним правовим способом захисту порушених прав позивача є визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними належними, допустимими, достатніми доказами позовні вимоги про визнання права власності за позивачем в порядку спадкування за законом.

Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку щодо необхідності стягнення з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 5145,12 грн.

Керуючись статтями 3, 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 90, 133, 137, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 7/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються з: коридору 1-1 площею 13,8 кв.м., житлової кімнати 1-2 площею 13,5 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 7,9 кв.м. та житлової кімнати 1-4 площею 9,1 кв.м. в будинку А-1 житловою площею 30,5 кв.м, допоміжною площею 13,8 кв.м. та загальною площею приміщень 44,3 кв.м. з ґанком а2; підвалу І, ІІ, ІІІ, ІV, V під будинком загальною площею 41,7 кв.м., а також вбиральні В та споруд № 1-3.

Стягнути з Дніпровської міської ради (, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5145 (п`ять тисяч сто сорок п`ять) гривень 12 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2025 року.

Суддя А.О. Сухоруков