Справа № 189/84/23
Провадження № 2/191/662/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Твердохліб А.В.

секретаря судового засіданні Яришевої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Синельникове, в загальному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єланський О.Г., до ОСОБА_2 , третя особа: Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

13.01.2023 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єланський О.Г., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вимоги у якому обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала з відповідачем ОСОБА_2 з 2004 року по 2013 рік однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що відповідачем не було подано заяву про визнання батьківства, а у зареєстрованому шлюбі позивач з ним не перебувала, то при реєстрації народження дитини у виконавчому комітеті Шевченківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, ім`я та по батькові батька дитини було записано у відповідності з ч. 1 ст. 135 СК України. В зв`язку із викладеними обставинами, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Хуторо-Чаплине Васильківського району Дніпропетровської області; Васильківському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести відповідні зміни до актового запису №07 в Книзі реєстрації народжень про народження ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Хуторо-Чаплине Васильківського району Дніпропетровської області, складеного 20 жовтня 2006 року: виключити з графи «батько» - запис про ОСОБА_5 , включити в графу «батько» - запис про ОСОБА_2 ; стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 14 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі ухвали Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16.05.2023 року, цивільну справу №189/84/23 передано за підсудністю до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.78), яким 15 червня 2023 року відкрито загальне позовне провадження (а.с.86), та 09.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі із призначенням справи до судового розгляду.

До початку проведення судового засідання представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Єланським О.Г., надано суду заяву про підтримання позову та розгляд справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, а також за допомогою смс-повідомлення, у судове засідання, не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав.

Третя особа в судове засідання не з`явилась.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 22 січня 2013 року виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Хуторо-Чаплине Васильківського району Дніпропетровської області народився ОСОБА_4 , батьками якого вказано ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.3).

Позивач зазначає, що на момент зачаття та народження ІНФОРМАЦІЯ_4 дитини ОСОБА_4 , вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Вказані обставини можливо встановити із копії актового запису про народження ОСОБА_4 , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про його народження, які суду не надано, клопотань про їх витребування позивачем, її адвокатом, не заявлено.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява №3451/05).

Згідно ч. 4 та п.п. 3-5 ч. 5 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Судом встановлено, що у справі за клопотанням адвоката позивача призначалась судово-генетична експертиза для встановлення біологічного батьківства відповідача щодо дитини, зокрема: ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2023 року у даній справі було призначено судову генетичну експертизу щодо встановлення, чи є відповідач ОСОБА_2 біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.101).

Доказів отримання відповідачем листа суду про призначеної експертизи матеріали справи не містять.

Згодом, експертна установа повідомила суд про призначення проведення експертизи на 24.06.2024 року та 22.07.2024 року.

Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу повідомлень про необхідність його явки до експертної установи.

Після чого експертною установою повернуто 21.08.2024 року без виконання ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області 11.09.2023 року, тому провадження у справі 04.09.2024 року судом поновлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що неможливість відповідача з`явитися для відібрання біологічних зразків для проведення експертного дослідження продиктована не винною поведінкою у вигляді ухилення від проведення експертизи, а пов`язана з неналежним повідомленням останнього про проведення вказаної експертизи.

Оскільки застосування передбачених ст. 109 ЦПК України наслідків є правом, а не обов`язком суду, а ухилення відповідача від участі у проведенні експертизи по справі не встановлене, тому відсутні і можливості суду встановлювати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, оскільки доведеність кровної спорідненості відповідача із дитиною є предметом доказування по справі.

Суд зазначає, що між сторонами існує спір щодо встановлення батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза), станом на сьогоднішній день, є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини.

Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства, мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Оскільки позивачем та її адвокатом не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б встановити походження дитини ОСОБА_4 , 2006 року народження, від відповідача ОСОБА_2 , окрім тверджень позивача, що ОСОБА_2 є батьком дитини, за відсутності факту винної поведінки відповідача у вигляді ухилення від проведення експертизи, суд дійшов висновку про те, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

В порядку ст. 141 ЦПК України, зважаючи на відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 122, 128, 135 СК України, ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єланський О.Г., до ОСОБА_2 , третя особа: Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відмовити

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 лютого 2025 року.

Суддя А. В. Твердохліб