ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

м. Київ

справа № 953/6366/23

провадження № 61-8554св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, на постанову Харківського апеляційного суду від 22 травня 2024 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Маміної О. В., Тичкової О. Ю.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2023 року Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА, Національне агентство, Агентство), звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року по справі № 640/30382/21, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 09 березня 2023 року, позов ОСОБА_2 до АРМА задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ т. в. о. голови АРМА № 341/9-03-06 «Про звільнення ОСОБА_2 » від 24 вересня 2021 року, поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника голови АРМА з 27 вересня 2021 року, стягнуто з АРМА на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 23 листопада 2021 року по 14 лютого 2022 року, що становить 319 403,59 грн.

3. На виконання вищевказаного рішення суду Національним агентством платіжною інструкцією № 364638306 від 12 червня 2023 року на користь ОСОБА_2 перераховано грошові кошти у розмірі 319 403,59 грн.

4. Національне агентство зазначало, що відповідно до частини восьмої статті 134 КЗпП України, статті 237 КЗпП України, пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14, пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв`язку з оплатою звільненому працівнику часу вимушеного прогулу.

5. Такий обов`язок покладається на службову особу за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. При цьому винна у незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі.

6. Таким чином, оскільки звільнення ОСОБА_2 здійснено з порушенням закону, що встановлено судовими рішеннями, тому на ОСОБА_1 як на особу, за наказом якої проведено звільнення, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну Національному агентству.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2023 року у складі судді Шаренко С. Л. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

8. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що Національне агентство не є належним представником Держави у спірних правовідносинах.

9. Також судом вказано, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність умислу в діяннях відповідача при прийняті, в подальшому скасованого, наказу про звільнення; перед звернення до суду керівником державної служби не було дотримано приписів статті 82 Закону України «Про державну службу» відносно ОСОБА_1 в частині надання письмового попередження про відшкодування завданої шкоди.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

10. Постановою Харківського апеляційного суду від 22 травня 2024 року апеляційну скаргу АРМА задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2023 року скасовано, провадження у справі закрито.

11. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та закриваючи провадження у справі, виходив із того, що справа про відшкодування майнової шкоди, завданих особою, що проходила публічну службу (державна служба), за позовом суб`єкта владних повноважень має розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

12. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 червня 2024 року справу за позовом АРМА до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, передано до Харківського окружного адміністративного суду як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.

13. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом АРМА до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у справі призначено підготовче засідання.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14. У червні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшли касаційні скарги ОСОБА_1 та Національного агентства.

15. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

16. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Національного агентства.

17. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

19. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства; суд не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 328/29/20, від 22 вересня 2021 року у справі № 676/2149/20, від 12 січня 2022 року у справі № 161/10391/21, від 07 червня 2023 року у справі № 760/1270/20.

20. У касаційній скарзі Національне агентство, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

21. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства; суд не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а, від 16 червня 2021 року у справі № 328/29/20, від 22 вересня 2021 року у справі № 676/2149/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 658/28/21, від 12 січня 2022 року у справі № 161/10391/21, від 07 червня 2023 року у справі № 760/1270/20.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

22. У серпні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від Національного агентства, у якому вказано, що судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до апеляційного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23. ОСОБА_1 з 2019 року обіймає посаду начальника Північно-східного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, яка відноситься до категорії «Б» посад державної служби.

24. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2021 року № 886-р «Про тимчасове покладення виконання обов`язків Голови Національного агентства України з питань виявлення‚ розшуку та управління активами‚ одержаними від корупційних та інших злочинів, на ОСОБА_1 » тимчасово, до призначення в установленому порядку Голови Національного агентства України з питань виявлення‚ розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, виконання обов`язків Голови Національного агентства України з питань виявлення‚ розшуку та управління активами‚ одержаними від корупційних та інших злочинів, покладено на начальника Північно-східного міжрегіонального територіального управління зазначеного Агентства ОСОБА_1 .

25. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 червня 2023 року № 579-р «Про призначення ОСОБА_3 . Головою Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» ОСОБА_3 призначено Головою Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, строком на п`ять років.

26. Станом на час розгляду цієї справи судом, відповідач обіймає посаду начальника Північно-східного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

27. 24 вересня 2021 року наказом т. в. о. Голови АРМА № 341/9-03-06 «Про звільнення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 , заступника Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, звільнено з посади 27 вересня 2021 року за власним бажанням.

28. В подальшому, цей наказ оскаржено ОСОБА_2 до Київського окружного адміністративного суду.

29. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14лютого 2022 року по справі № 640/30382/21 за позовом ОСОБА_2 до Національного агентства про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ т. в. о. Голови АРМА № 341/9-03-06 «Про звільнення ОСОБА_2 » від 24 вересня 2021 року; поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника Голови АРМА з 27 вересня 2021 року; стягнуто з АРМА на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 23 листопада 2021 року по 14 лютого 2022 року, що становить 319 403,59 грн.

30. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду по цій справі від 19 липня 2022 року апеляційну скаргу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року задоволено та рішення скасовано.

31. Постановою Верховного Суду від 09 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року, рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року залишено в силі.

32. На виконання Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року по справі № 640/30382/21 за рахунок бюджетних асигнувань Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, сплачено середній заробіток ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу за період з 23 листопада 2021 року по 14 лютого 2022 року, що становить 319 403,59 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 364638306 від 12 червня 2023 року.

Позиція Верховного Суду

33. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

34. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

35. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

36. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

37. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

38. У липні 2023 року Національне агентство звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило суд стягнути з останнього шкоду, заподіяну Агентству у зв`язку із оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

39. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, дійшов висновку, що вказаний спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

40. Колегія суддів вважає вказаний висновок апеляційного суду помилковим з огляду на наступне.

41. Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.

42. Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

43. Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

44. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).

45. Крім того, в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції право на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

46. Наведене дає підстави для висновку про те, що «суд, встановлений законом» охоплює поняття юрисдикції суду, визначеної процесуальним законодавством.

47. Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

48. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (частина перша статті 125 Конституції України).

49. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

50. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

51. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

52. Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

53. Разом з тим відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

54. Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

55. Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

56. Частинами другою, четвертою, п`ятою статті 46 КАС України передбачено, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

57. Тобто суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об`єднань, юридичних осіб, які не є суб`єктами владних повноважень, виключно для превентивного судового контролю своєї ж діяльності та у випадках, визначених законом.

58. Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

59. Таким чином, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства справа з огляду лише на її суб`єктний склад.

60. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи.

61. У справі, яка переглядається, позов про відшкодування шкоди пред`явлено з огляду на те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 по справі № 640/30382/21, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 09 березня 2023 року, відшкодовано ОСОБА_2 середній заробіток час вимушеного прогулу в розмірі 319 403,59 грн, у зв`язку з його незаконним звільненням за наказом т. в. о голови АРМА Жоравовича Д. О.

62. Право позивача на відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням ОСОБА_2 із займаної посади, закріплено у статтях 134 та 237 КЗпП України, на які, серед іншого, посилався позивач у позовній заяві.

63. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

64. Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

65. Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

66. Отже, трудове законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

67. Відповідно до положень статті 80 Закону України «Про державну службу» матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. Держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, серед іншого, до посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.

68. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а (провадження № 11-720апп18) наведено правовий висновок про те, що відшкодування шкоди у порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства, що унеможливлює звернення з таким позовом до адміністративного суду.

69. Таким чином, правовідносини між сторонами в цій справі не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

70. У справі, яка переглядається, не підлягає вирішенню питання правомірності дій відповідача ОСОБА_1 щодо звільнення ОСОБА_2 з публічної служби, оскільки незаконність такого звільнення вже встановлена вищезгаданим рішеннями у справі № 640/30382/21. Отже, предметом розгляду в цій справі є лише відшкодування шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин.

71. З огляду на зазначене, за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір в цій справі є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

72. При цьому сам по собі той факт, що майнова шкода завдана позивачу - суб`єкту владних повноважень - під час проходження відповідачем публічної служби, не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір на публічно-правовий.

73. Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 760/1270/20.

74. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, наведеного вище не врахував та дійшов помилкового висновку, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

75. Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

76. З огляду на викладене наявні підстави для задоволення касаційних скарг та скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції з направленням справи для продовження розгляду до вказаного суду.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги ОСОБА_1 та Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, задовольнити.

2. Постанову Харківського апеляційного суду від 22 травня 2024 року скасувати, справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович