Номер провадження: 22-ц/813/1477/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Драгомерецького М.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» про відшкодування моральної шкоди, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Ярема Х.С. 03 квітня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до ТОВ «Епіцентр К», в якому просив стягнути з відповідача 50400 грн. моральної шкоди, заподіяної порушенням його прав як споживача.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 17.07.2021 року позивач придбав у магазині ТОВ «Епіцентр К» підлоговий вентилятор вартістю 648,96 грн. Після зборки вентилятора і його підключення виявилося, що він не працює. Через тиждень, в межах передбаченого законом 14- денного строку, в зручний для себе час, в суботу 24.07.2021 року, ОСОБА_1 приїхав в той же магазин з метою заміни несправного вентилятора на вентилятор належної якості. Працівники відділу побутової техніки перевірили товар на предмет його якості та заявили своєму керівнику, що товар дійсно має істотні недоліки, допущені виробником, повідомивши позивача про неможливість заміни вентилятора таким самим, у зв`язку з відсутністю у продажу, та запропонували повернути гроші за неякісний товар. При цьому, ОСОБА_1 вважав, що керівник відділення в грубій формі відмовив у компенсації моральної шкоди, а ставлення працівників магазину до позивача було таке, як до заподіювача шкоди, а не потерпілого, що призвело до завдання позивачеві (покупцеві) додаткових моральних страждань, які були посилені хамським відношенням до нього в касі магазину з боку касира, який змушував позивача підписати певну форму заяви про повернення товару разом зі згодою на обробку його персональних даних, яку він не мав наміру надавати. 28.07.2021 року позивач на свій картковий рахунок отримав 648,96 грн. від ТОВ «Епіцентр К». ОСОБА_1 стверджував, що зазнав моральної шкоди, яка виражається в таких душевних стражданнях: через придбання непрацюючого вентилятора, на який позивач розраховував у спекотну пору року, він отримав сильне розчарування в придбаному товарі (ментальні страждання), та відчував в цей період дискомфорт при високій емпіричній температурі в квартирі та змушений був змінити в цей період звичайний життєві уклад; під час транспортування до місця вжитку і у зворотному напрямку (всього 18 кілометрів) неякісного товару, позивачеві довелося марно витратити свій час життєвого біологічного циклу (1,30 год.) та кошти на паливно-мастильні матеріали, внаслідок чого він зазнав душевний біль та відчай; під час грубого спілкування з ним працівниками відділення побутової техніки і касиром в магазині, позивач зазнав сильних негативних емоцій, відчуття зневаги до себе, приниження, тривоги стресу, розчарування, занепокоєння, відчуття несправедливості; його стан був пригнічений, неврівноважений та імпульсивний, що негативно відобразилося на спілкуванні позивача з сім`єю; під час очікування повернення коштів, які протягом 11 днів (з 17 по 28 липня 2021 року) перебували у володінні відповідача, він не мав можливості придбати інший вентилятор для задоволення у спекотну пору року побутових проблем своєї сім`ї. За весь цей час (11 днів) позивач мав проблеми зі сном (не міг заснути), періодично відчував головні болі через стрес, пригнічений та принижений стан і тривогу. На підтвердження причинного зв`язку між завданою шкодою і незаконними діями представників відповідача ОСОБА_1 надав висновок судово-психіатричної експертизи від 03.11.2021 року, яким встановлено, що моральна шкода позивачеві завдана саме діями працівників ТОВ «Епіцентр К» (груба відмова компенсації шкоди у зв`язку із придбанням неякісного товару та його транспортуванням; принизливе, хамське поводження; вимога підписати документи зі згодою на обробку персональних даних; відмова видати примірники документів; відстрочене повернення грошових коштів). Згідно з висновком психологічної експертизи, сума матеріального еквівалента моральної шкоди для ОСОБА_1 може дорівнювати: при простій необережності дій відповідача - 12600 грн.; при грубій необережності дій відповідача - 25200 грн.; при непрямому намірі дій відповідача - 37800 грн.; при прямому намірі дій відповідача - 50400 грн. На думку позивача, в даному випадку є завдання моральної шкоди при прямому намірі, а тому матеріальний еквівалент завданої моральної шкоди ОСОБА_1 визначив в сумі 50400 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що обов`язок відшкодувати моральну шкоду у відповідача виник не за фактом продажу несправного вентилятора, а поведінкою і діями його представників, які викликали у позивача негативні емоції і душевні страждання. Крім того, суд не взяв до уваги, що психоемоційний стан кожної людини різний, і в однаковій ситуації у кожної людини по-різному проявляються емоції. На підставі викладеного, позивач звернувся до експерта-психіатра, який після проведення обстеження надав висновок про отримані позивачем душевні страждання, однак, суд першої інстанції не прийняв вказаний висновок до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 про компенсацію моральної шкоди обгрунтовані наступним:

- придбанням непрацюючого вентилятора, на який позивач розраховував у спекотну пору року, однак останній отримав сильне розчарування в придбаному товарі (ментальні страждання) та відчував в цей період дискомфорт при високій емпіричній температурі в квартирі та змушений був змінити в цей період звичайний життєві уклад;

- під час транспортування до місця вжитку і у зворотному напрямку (всього 18 км) неякісного товару, позивачеві довелося марно витратити свій час життєвого біологічного циклу (1 год. 30 хв.) та кошти на паливно-мастильні матеріали, внаслідок чого він зазнав душевний біль та відчай;

- під час грубого спілкування з ним працівниками відділення побутової техніки і касиром в магазині, позивач зазнав сильних негативних емоцій, відчуття зневаги до себе, приниження, тривоги стресу, розчарування, занепокоєння, відчуття несправедливості; його стан був пригнічений, неврівноважений та імпульсивний, що негативно відобразилося на спілкуванні позивача з сім`єю;

- під час очікування повернення коштів, які протягом 11 днів (з 17 по 28 липня 2021 року) перебували у володінні відповідача, він не мав можливості придбати інший вентилятор для задоволення у спекотну пору року побутових проблем своєї сім`ї.

ОСОБА_1 , виявивши несправність придбаного товару, які були допущені виробником, а не продавцем, у строк звернувся до продавця з метою заміни на товар належної якості, що було унеможливлене через відсутність відповідного товару. В результаті покупцю повернули вартість придбаного товару.

Після цього, як зазначав позивач, він поцікавився у керівника відділення про можливість компенсації йому моральної шкоди, понесеної через придбання товару неналежної якості, його транспортуванням назад в магазин, однак, керівник відділення відмовив ОСОБА_1 у компенсації моральної шкоди.

З цього моменту для позивача розпочалось, як він вважав, завдання йому моральної шкоди, яка проявилась у відповіді «в грубій формі». Цю «грубу форму» позивач описує як відношення до нього, як до заподіювача шкоди, який завдає магазину додаткових клопотів. Наслідком такого відношення є відчуття ОСОБА_1 , як покупцем, сильних негативних емоцій, відчуття зневаги до себе, приниження, тривоги стресу, розчарування, занепокоєння, відчуття несправедливості, пригнічення стану, неврівноваженість та імпульсивність, що негативно відобразилося на спілкуванні позивача з сім`єю.

Відповідач категорично заперечував факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 , вважаючи, що позовні вимоги є надуманими та переслідують ціль збагачення позивача.

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Тлумачення ст. 23 ЦК України свідчить, що ця норма поширюється на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто, можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться у залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду від 22.04.2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

За своєю суттю зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості - то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 01.03.2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

Під час визначення компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанови Верховного Суду від 25.05.2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), та від 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що формат спілкування працівників магазину з позивачем останній міг сприйняти як таке, що йому не сподобалось і, як наслідок, це викликало у нього негативні емоції. Однак, судом правильно зазначено, що в кожної людини є власне сприйняття почутого, побаченого і вже силу власних психологічних, емоційних особливостей людина отримує певні відчуття, але не всі негативні емоції, яких зазнала особа, мають безумовно призводити до відшкодування їй моральної шкоди.

Відповідно, сам факт придбання несправного вентилятора, на який ОСОБА_1 розраховував у спекотну пору року, в результаті чого останній отримав сильне розчарування в придбаному товарі (ментальні страждання), відчував в цей період дискомфорт при високій емпіричній температурі в квартирі, змушений був змінити в цей період звичайний життєві уклад, не породжує зобов`язання у відповідача відшкодувати моральну шкоду покупцеві, оскільки такий обов`язок виникає лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

З приводу необхідності транспортування товару з метою його повернення (всього 18 кілометрів), внаслідок чого позивачеві довелося, як він зазначає, марно витратити свій час життєвого біологічного циклу (1:30 год.), витрату коштів на паливно-мастильні матеріали, внаслідок чого він зазнав душевний біль та відчай, то колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що несправність товару є неприємною, неочікуваною обставиною для будь-якого покупця, однак, у такому випадку існує законодавчо встановлений механізм відновлення прав покупця у вигляді заміни, повернення товару, чи коштів.

Відтак, суд обґрунтовано не погодився із доводами позовної заяви про те, що позивач «марно витратив свій час життєвого біологічного циклу», та не погодився з оцінкою його страждань у вигляді душевного болю та відчаю. Така реакція особи на звичайну життєву ситуацію, пов`язану із процедурою повернення товару, якої дотримався відповідач, свідчить про його вразливість до життєвих обставин, де інша особа, не будучи такою вразливою, зазвичай б так їх не сприйняла. Тим більше факт несправності товару, його повернення не можна назвати «психотравмуючою» обставиною, оскільки, як вже вказувалось вище, ТОВ «Епіцентр К» дотримано норми Закону України «Про захист прав споживачів», та у передбачені законом строки повернуто позивачу грошові кошти за неякісний товар.

«Грубе спілкування» працівників магазину з позивачем (при спробі поцікавитись чи буде йому виплачено моральну шкоду, окрім повернення коштів за несправний товар) ОСОБА_1 описує як ставлення до нього, як до заподіювача шкоди, який завдає магазину додаткових клопотів. Наслідком такого ставлення є відчуття ним, як покупцем, сильних негативних емоцій, відчуття зневаги до себе, приниження, тривоги стресу, розчарування, занепокоєння, відчуття несправедливості, пригнічення стану, неврівноваженість та імпульсивність, що негативно відобразилося на спілкуванні позивача з сім`єю.

Однак, у оскаржуваному судовому рішенні судом першої інстанції правильно зазначено, що позивач наводить набір типових описових фраз (сильні негативні емоції, відчуття зневаги до себе, приниження, тривога стресу, розчарування, занепокоєння, відчуття несправедливості, пригнічення стану, неврівноваженість та імпульсивність) та не може підтвердити їх прояв у реальності.

Доказів саме протиправної, образливої чи/або принизливої поведінки працівників магазину матеріали справи не містять, а ОСОБА_1 лише обмежується описом своїх почуттів, яких зазнав внаслідок спілкування. Крім того, позивач не наводить хто конкретно (посада працівника, його прізвище, ім`я, по батькові) грубо з ним спілкувався, завдав шкоди, а в загальному визначає відповідача ТОВ «Епіцентр К». При цьому, конкретні працівники, що брали участь в поверненні товару, спілкуванні з позивачем, як заподіювача шкоди, не залучались як заінтересовані особи, чи як свідки.

Одночасно колегія суддів враховує, що працівники магазину досить оперативного відреагували на зауваження позивача щодо якості придбаного товару та здійснили передбачені законодавством дії для відновлення прав покупця.

Щодо спричинення моральної шкоди внаслідок очікування повернення коштів протягом 11 днів (з 17 по 28 липня 2021 року), в результаті чого ОСОБА_1 не мав можливості придбати інший вентилятор у спекотну пору року, то ці обставини спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що кошти в сумі 648,96 грн. були переведені відповідачем на рахунок позивача в день його звернення до магазину - 24.07.2021 року. Незважаючи на вказане, навіть якщо припустити, що кошти позивачу не надійшли в той самий день, то вини відповідача в тривалості зарахуванні коштів не має, оскільки ТОВ «Епіцентр К» не є фінансовою установою та не надає відповідні послуги.

На думку ОСОБА_1 , причинний зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача підтверджується висновком судово-психологічної експертизи від 03.11.2021 року, складеного головним експертом - психологом судового відділу судово-психіатричної експертизи КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР ОСОБА_2 за результатами проведення судово-психологічної експертизи ОСОБА_1 .

Як вбачається зі змісту висновку експерта №115.11.21 від 03.11.2021 року, дії працівників ТОВ «Епіцентр К» 24.07.2021 року (груба відмова компенсації шкоди, у зв`язку із придбанням неякісного товару та його транспортуванням; «принизливе», «хамське» поводження; «вимога» підписати документи зі згодою на обробку персональних даних; «відмова» видати примірники документів; відстрочене повернення грошових коштів), були для ОСОБА_1 психотравмуючими та викликали у нього короткочасний легко виражений стан емоційної напруги. Загальний коефіцієнт «сумарного стресового еквівалента» становить 0,042 (легко виражена ступінь). Сума матеріального еквівалента моральної шкоди для ОСОБА_1 може дорівнювати: при простій необережності дій відповідача - 12600 грн.; при грубій необережності дій відповідача - 25200 грн.; при непрямому намірі дій відповідача - 37800 грн.; при прямому намірі дій відповідача - 50400 грн.

Однак, судом першої інстанції правильно враховано, що такий висновок складено майже через 3 місяці від дня події (17.07.2021 року), а до суду ОСОБА_1 звернувся лише в кінці 2023 року. Таким чином, з однієї сторони позивач заявляє про свої тяжкі страждання, бажає справедливості та компенсації, однак лише через 2,5 роки звертається з даним позовом до суду. На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду про недоведеність факту спричинення позивачу моральних страждань, про які йде мова у позові, оскільки тривалий проміжок часу (майже три роки) між нібито спричиненою моральною шкодою та зверненням ОСОБА_1 із даним позовом до суду додатково свідчить про штучність та недоведеність позовних вимог.

З урахуванням вказаних обставин справи та доказів, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди з ТОВ «Епіцентр К» за недоведеністю, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження протиправних дій відповідача, та наявності причинного зв`язку між такими діями і заподіяною шкодою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вищевказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та ґрунтуються на припущеннях, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, колегія суддів доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи апелянта. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 січня 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

М.М. Драгомерецький

О.М. Таварткіладзе