КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/705/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Желепи О. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргоюадвоката Запаскіна Максима Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Бебешка М. Я.

від 02 лютого 2024 року

у цивільній справі № 357/12277/23 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа»

до ОСОБА_1

про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2023 року КП БМР «Білоцерківтепломережа» звернулось в суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказувало, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1 , відповідач починаючи з 01.10.2018 по 01.08.2023 має заборгованість за теплову енергію в розмірі 70015,99 грн, на яку нараховано інфляційні нарахування в сумі 6 770,26 грн та три відсотки річних в сумі 2 491,26 грн. Боржнику було надіслано попередження про наявність заборгованості з вимогою сплатити її протягом місяця, однак боржник не відреагувала на дану претензію, заборгованість не сплатила.

Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача борг у розмірі 70 015,99 грн, суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів у розмірі 6 770,26 грн, три відсотки у розмірі 2 491,26 грн та судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з від 02 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 47 037,73 грн; суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів у розмірі 4 051,47 грн; три відсотки річних у розмірі 1060,00 грн, що в загальному розмірі становить 52 149,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Запаскін М. Р., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову через його недоведеність. Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що містять показання вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги, від яких позивач здійснював розрахунок заборгованості за теплоенергопостачання, позивачем взагалі не надано жодного розрахунку, яким чином нараховувалась відповідачу плата за теплопостачання. Також в матеріалах справи відсутні відомості (первинна документація) на підставі яких позивач розраховував відповідачу плату щодо теплопостачання.

Вказує, що послугами гарячого водопостачання відповідач не користується, оскільки квартира облаштована газовою колонкою, про що комісією в складі представника теплової інспекції та майстра КП ЖЕК-2 01 жовтня 2013 року було складено акт обстеження та зафіксовано факт від`єднання від мережі теплопостачання та встановлення заглушок, а також, що приміщення даної квартири отоплюється електричними конвекторами.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення суду від 02 лютого 2024 року в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, доказом чого є звіти про доставку до електронного суду представника відповідача - адвоката Запаскіна М. Р. та позивача копії ухвали про відкриття апеляційного провадження.

У поданому відзиву на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.

При цьому зазначає, що відповідачці щомісячно комунальним підприємством виставляються рахунки, із зазначенням всіх необхідних реквізитів, визначених чинним законодавством. Звертав увагу на те, що інформація про стан особового рахунку ОСОБА_1 може отримати в «особистому кабінеті споживача», в якому також може дізнатися інформацію про перелік наданих послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, інформацію про оплату. Вказував, що скаржнику відомо про «особистий кабінет споживача», так як при розгляді справи № 357/8556/17 ОСОБА_1 особисто надавала роздруківку з нього за особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що позивач - Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» відповідно до рішення Білоцерківської міської ради від 23 грудня 2005 року за № 388 є виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м. Біла Церква.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

З розрахункового листа абонента, особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я відповідача ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2018 по 01.08.2023 в розмірі 70 015,99 грн.

На вказану суму боргу, позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 6 770,79 грн. та три відсотки річних в розмірі 2491,26 грн., що підтверджується розрахунковою відомістю суми основного боргу, 3 % річних та інфляційних нарахувань за спожиті послуги з теплопостачання.

Судом встановлено, що позивачем на адресу ОСОБА_1 було направлено претензію з вимогою в добровільному порядку провести оплату вказаної заборгованості протягом місяця з дати одержання претензії. Однак вказана претензія була залишена без виконання.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2189- VIII, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п.2 ч.1 ст.5 Закону № 2189-VIII).

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є, в тому числі, послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником особового рахунку з оплати послуг за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону № 2189-VIII, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, частиною 1 статті 9 Закону № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Судом встановлено і дана обставина не заперечувалась стороною відповідача, що за вказаний у позовній заяві період часу відповідачем в добровільному порядку заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії не сплачувалася. Така заборгованість стягувалася за виконавчими листами, виданими на підставі судових рішень про нарахування заборгованості за минулі періоди.

Враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача сумизаборгованості за послуги з теплопостачання у відповідача за період з 10 жовтня 2020 року до 01 серпня 2023 року, з урахуванням абонентського обслуговування в розмірі становить 47 037,73 грн. (6163,17 грн. за період часу з 10.10.2020 р. до 31.12.2020 р. + 17323,14 грн. за 2021 рік + 14 112,00 грн. за 2022 рік + 9042,80 грн. за період часу з 01.01.2023 р. до 01.08.2023 р. + 396,62 грн. за абонентське обслуговування).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений зговором або законом.

Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми авансу є відповідальністю сторони договору за допущене нею правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

З огляду на наведене, є обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача за період з 01.10.2020 р. по 01.02.2022 р. компенсаційних втрат, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України - інфляційних втрат в сумі 4051,47 грн та 3% відсотків річних в сумі 1 060 грн, а всього з урахуванням основної суми заборгованості - 52 149 грн 20 коп.

Заперечення апеляційної скарги не зазначення стосовно обсягу теплоенергії, не спростовують правильність розрахунку, оскільки обсяг теплоенергії зазначається в квитанції на оплату (рахунка), отримання яких щомісячно відповідачем не заперечується.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що відповідачка послугами гарячого водопостачання не користується, оскільки квартира облаштована газовою колонкою, про що комісією в складі представника теплової інспекції та майстра КП ЖЕК-2 01 жовтня 2013 року було складено акт обстеження та зафіксовано факт від`єднання від мережі теплопостачання та встановлення заглушок, а також що приміщення даної квартири отоплюється електричними конвекторами, не заслуговують на увагу.

17 вересня 2019 року набрав чинності наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води» (далі - Порядок № 169). Пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 169 визначає, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) (далі - ЦО) та системи (мережі) постачання гарячої води (далі - ГВП), мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 169). Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (пункт 4 розділу ІІІ Порядку № 169). Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проєкту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. За потреби, власник забезпечує виготовлення проєкту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил (пункт 7 розділу ІІІ Порядку № 169). Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суд від 26 вересня 2019 року, задоволено позов КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість з наданих послу по опаленню.

Розглядаючи вказану справу суд першої інстанції зазначив, що існування документів для відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання та улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання, збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації, відсутність договірних відносин між сторонами, - не скасовують встановленої процедури відключення від системи централізованого опалення. Крім цього зазначено, що 21 грудня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд розглянув справу №357/8556/17 за позовом КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за період з 01 січня 2010 року по 01 травня 2017 року, позов було задоволено, рішення набрало законної сили. В даній справі судом досліджувалося питання правомірності відключення відповідача від мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання та, відповідно, правомірність нарахувань відповідачу заборгованості за опалення в квартирі АДРЕСА_1 . З таким висновком суду погодився й апеляційний суд, залишаючи його без змін.

Оскільки припинення споживання теплової енергії до квартири позивачки у встановленому законодавством порядку не відбулося, заборгованість за надані послуги підлягає стягненню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Запаскіна Максима Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Є. П. Євграфова

О. В. Желепа

О. Ф. Мазурик