Справа № 127/7646/24
Провадження № 22-ц/801/175/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 рокуСправа № 127/7646/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Сала Т. Б., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Мазуренко Лесею Олександрівною та апеляційної скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О. С. в м. Вінниці, дата складення повного рішення 23 жовтня 2024 року, -

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Мазуренко Л. О. подав до Вінницького міського суду Вінницької області позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просив стягнути з ОСОБА_2 та ПАТ НАСК «Оранта» в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, 351 355,01 грн та понесені судові витрати, а з ОСОБА_2 також стягнути 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 грудня 2023 року приблизно о 9.15 год. в м. Вінниці по вул. Брацлавській, 70, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Audi А4», д.н. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції і здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Golf», НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , автомобіль якого по інерції зіткнувся із транспортним засобом BMW X7, д.н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу.

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Volkswagen Golf», НОМЕР_2 . Згідно звіту № 01-24-М007 від 22.01.2024 року, вартість відновлювального ремонту належного позивачеві транспортного засобу, складає 402 199,80 грн.

На дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Audi А4», д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована згідно полісу № АТ/3909119 від 21.03.2023 року в ПАТ «НАСК «Оранта», яка 09 лютого 2024 року виплатила страхове відшкодування в розмірі 50 844,79 грн.

22 травня 2024 року в ході розгляду справи страхова компанія виплатила ще 100 000 грн., проте дана сума не покриває всіх витрат, необхідних для відновлювального ремонту транспортного засобу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди в частині вимог щодо стягнення коштів з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову (а.с. 115).

Подавши заяву про зміну предмета позову (а. с. 103-107), ОСОБА_1 остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка не була покрита страховим відшкодуванням, в розмірі 251 355, 01 грн. та 10 000 грн моральної шкоди, а також понесені ним судові витрати.

Обґрунтовуючи моральну шкоду, позивач вказав, що моральна шкода, яка виникла в результаті ДТП, у вчиненні якої винуватий відповідач ОСОБА_2 , полягає у тривалих негативних явищах: стресах, нервово-емоційних переживаннях після ДТП, неможливості користуватись транспортним засобом, порушенні нормальних життєвих зв`язків, стосунків із близькими, неприємних розмовах із відповідачем з приводу відшкодування шкоди тощо.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 22 164 (двадцять дві тисячі сто шістдесят чотири) грн. 08 коп., моральну шкоду в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн., а також судові витрати в сумі 2 984,42 грн, в решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню, суд бере за основу звіт № 01-24-М007 від 22 січня 2024 року ФОП ОСОБА_4 , згідного якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу становить 180 664,08 грн, ця сума є і вартістю (розміром) матеріального збитку.

ОСОБА_1 , маючи згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право отримати страхове відшкодування у передбаченому законом розмірі 158 500 грн. (160 000 грн. ліміт відповідальності страховика за мінусом 1 500 грн. франшиза), 21.05.2024 року добровільно уклав угоду з ПАТ «НАСК «Оранта» і погодився із сумою страхового відшкодування у розмірі 150 844 грн., чим зменшив розмір відповідальності страховика на 7655,21 грн. (158 500 грн.-150 844,79 грн. = 7655,21 грн.).

Оскільки позивач частково відмовився від належної згідно закону суми страхового відшкодування і враховуючи те, що законних підстав для збільшення відповідальності страхувальника ОСОБА_2 за рахунок недоотриманої суми страхової виплати немає, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту і сумою страхового відшкодування, яка була б належною для виплати, що становить 22 164,08 грн. (180 664,08 грн.- 158 500 грн. = 22 164,08 грн.).

Відповідачем ОСОБА_2 дана сума хоча й заперечувалася, проте доказів на її спростування ним надано не було.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню, суд врахував страждання ОСОБА_1 , пов`язані із пошкодженням його майна і неможливістю користуватись транспортним засобом, істотність вимушених змін у його житті, наслідки, що настали, вимоги розумності і справедливості.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Мазуренко Л. О., 22 листопада 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким вимоги позивача задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_5 сплачені судові витрати.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції неналежним чином оцінив звіт № 01-24-М007 про оцінку вартості матеріального збитку та відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Golf», що належить ОСОБА_1 , складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_4 . Відповідного до вказаного звіту, оціночна вартість (розмір) відновлювального ремонту, заподіяного власнику в результаті пошкодження автомобіля складає 402 199, 80 грн, проте суд з незрозумілих причин взяв за основу розмір матеріального збитку в сумі 180 664,08 грн.

Невірно суд розподілив судові витрати, які підтверджені належними та допустимими доказами та становлять 20 000 грн.

26 листопада 2024 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині частково задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , а також просить здійснити перерозподіл понесеним при розгляді справи витрат, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 16 241, а судові витрати ОСОБА_1 при розгляді справи судом першої інстанції залишити за позивачем.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивач не зазначив, а суд першої інстанції не досліджував розмір майнової вимоги ОСОБА_1 до страховика ПАТ «НАСК «Оранта» і чи така майнова вимога співпадала з розміром матеріального збитку, встановленого незалежним оцінювачем.

Позивачем не доведено розміру сум, які відповідно до законодавства має відшкодувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди дійсно перевищує ліміт відповідальності страховика, адже зі спільно визначеним та погодженим між ПАТ «НАСК «Оранта» і ОСОБА_1 розміром сплаченого страхового відшкодування позивач ОСОБА_1 погодився, що підтверджено матеріалами справи.

Наведені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача в розмірі 5 000 гривень не конкретизовані та недоведені.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від учасників справи не надходив.

09 грудня 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Мазуренко Л. О., подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та просить відмовити в її задоволенні. Доводи відзиву перекликаються з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 .. В судовому засідання представник ОСОБА_1 адвокат Мазуренко Л. О. підтримала вимоги, викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити, заперечила проти апеляційної скарги ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Лісунь М. В. підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі його довірителя та просив її задовольнити, заперечив проти апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої його представником адвокатом Мазуренко Л. О.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено такі обставини:

- 15 грудня 2023 року приблизно о 09 год. 15 хв. в м. Вінниці по вул. Брацлавській, 70, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Audi А4», д.н. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції і здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Golf», НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , автомобіль якого по інерції зіткнувся із транспортним засобом BMW X7, д.н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. (а.с. 1-6);

- постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (а.с. 7);

- згідно свідоцтва про реєстрацію позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Volkswagen Golf», НОМЕР_2 (а.с. 17 на звороті);

- відповідно до звіту № 01-24-М007 від 22.01.2024 року, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_4 , що був замовлений ОСОБА_1 , вартість (розмір) матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження транспортного засобу «Volkswagen Golf», НОМЕР_2 , складає 180 664,08 грн. (з ПДВ) і 155 747,83 грн. (без ПДВ), вартість звіту 4 000 грн. оплачена позивачем на користь ФОП ОСОБА_4 згідно квитанції від 23.01.2024 року (а. с. 11-40);

- на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Audi А4», д.н. НОМЕР_1 , була застрахована згідно полісу № АТ/3909119 від 21.03.2023 року в ПАТ «НАСК «Оранта» Ліміт страхової відповідальності за шкоду, завдану майну, встановлений в розмір 160 000 грн, франшиза становить 1 500 грн(а.с. 41);

- 08 лютого 2024 року ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» повідомила ОСОБА_1 , що нею прийнято рішення щодо виплати йому страхового відшкодування у розмірі 50 844,79 грн. згідно страхового акту № ОЦВ-23-02-104059/1 (а .с. 42), дана сума зачислена на картку ОСОБА_1 09 лютого 2024 року (а.с. 43),

- 21 травня 2024 року в ході розгляду цієї справи між ПАТ «НАСК «Оранта» і ОСОБА_1 була укладена Угода про припинення зобов`язання переданням відступного. Сторони погодили, що загальна сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ 3909119 за страховим випадком (ДТП), що мав місце 15.12.2023 року і внаслідок якого було пошкоджено транспортний засіб «Volkswagen Golf», НОМЕР_2 , складає 150 844,79 грн. (а. с. 119).

- 22 травня 2024 року на виконання цієї Угоди ОСОБА_1 від ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» було перераховано, ще 100 000 грн (а.с. 120)

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди в частині вимог про стягнення коштів з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову (а.с. 115).

Між сторонами виник спір про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 3720-IX), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 статті 1 Закону № 3720-IX визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону № 3720-IX, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у договорі страхування, здійснює у встановленому цим Законом порядку виплату страхового відшкодування у зв`язку із шкодою, завданою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 3720-IX у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Шкода, завдана в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це матеріальні збитки, пов`язані: пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 31.1. статті 31 Закону № 3720-IX).

Як зазначено у пункті 32.1 статті 32 Закону № 3720-IX, до збитків, завданих потерпілому при пошкодженні транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відносяться, серед іншого, збитки, пов`язані з пошкодженням транспортного засобу, в тому числі з пошкодженнями, зробленими умисно з метою порятунку потерпілих, визначені на підставі звіту про збиток або за домовленістю між страховиком та потерпілим. До збитків, пов`язаних з пошкодженням транспортного засобу не відноситься втрата товарної вартості.

Як вбачається із звіту № 01-24-М007 від 22 січня 2024 року, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_4 , дійсна (ринкова) вартість транспортного засобу становить 581 677 грн., вартість відновлювального ремонту без урахування зносу 402 199,80 грн, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу становить 180 664,08 грн, що і є розміром матеріального збитку.

Отже, суд першої інстанції вірно взяв за основу розмір матеріального збитку, визначеного в Звіті № 01-24-М007 від 22 січня 2024 року, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними.

Як зазначено в Угоді про припинення зобов`язання переданням відступного, укладеній 21 травня 2024 року між ПАТ «НАСК «Оранта» і ОСОБА_1 , сторони погодили, що загальна сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ 3909119 за страховим випадком (ДТП), що мав місце 15.12.2023 року і внаслідок якого було пошкоджено транспортний засіб «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 150 844,79 грн. (а. с. 119).

Суд першої інстанції врахувавши виплачену ПАТ «НАСК «Оранта» позивачу ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 150 844,79 грн., звіт № 01-24-М007 від 22 січня 2024 року, складений оцінювачем ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_1 , згідно якого вартість (розмір) матеріального збитку , завданого ушкодженням транспортного засобу «Volkswagen Golf», НОМЕР_2 з урахуванням зносу становить 180 664,08 грн., - вірно визначив відшкодування майнової шкоди в розмірі 22 164 гривні.

При цьому суд правильно зазначив, що позивач вправі був вимагати в межах ліміту відповідальності від страховика окрім вже сплачених сум ще 7 655, 21 грн, проте не скористався таким правом, погодився на розмір відшкодування в 155 844, 79 грн та відмовився від позовних вимог до страховика, а тому ця сум не може бути стягнута з винуватця ДТП.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не досліджував розмір майнової вимоги ОСОБА_1 до страховика ПАТ «НАСК «Оранта» і чи така майнова вимога співпадала з розміром матеріального збитку, - є спростованими.

Тому, встановивши, що позивач отримав від ПАТ «СК «Оранта» страхове відшкодування, якого недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої відповідачем у результаті ДТП, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_2 в силу статті 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яка ним одержана від страховика.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо завищеного розміру моральної шкоди, яку стягнув суд, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.

Врахувавши характер моральних страждань ОСОБА_1 , хвилювання, стрес, необхідність докладання додаткових зусиль для відновлення звичного життєвого циклу, врахувавши засади розумності та справедливості, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що достатнім та співмірним із завданою моральною шкодою буде компенсація моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що питання щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи. Судом першої інстанції встановлено всі фактичні обставини справи, враховано доводи сторін, надано належну оцінку поданим сторонами доказам та правильно застосовано вищезазначені норми ЦК України.

Участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано конкретних доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди є безпідставними.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо невірного розподілу судових витрат судом першої інстанції, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач поніс наступні судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4 724, 75 грн. (а. с. 52-53), витрати на правничу допомогу згідно договору про надання правничої допомоги від 15.02.2024 року в сумі 20 000 грн. (а.с. 55, 126, 127), оплату послуг ФОП ОСОБА_4 за оцінку вартості матеріального збитку в сумі 4 000 грн. (а.с. 40), а всього витрат на загальну суму 28 724,75 грн.

Враховуючи те, що ціна позову ОСОБА_2 складала 261 355 грн., а позов задоволений частково на 10,39% на суму 27 164,08 грн. , суд першої інстанції вірно виснував, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2 984,42 грн. (28 724,75 грн. х 10,39% = 2 984,42 грн.).

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду першої інстанції й не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін можливе, якщо суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виснує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Мазуренко ОЛ. О. та апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року підлягає залишенню без змін, а подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги не підлягають до задоволення, то судові витрати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , понесені у суді апеляційної інстанції, слід залишити за ними.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Мазуренко Лесею Олександрівною та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: Т. Б. Сало

О. С. Панасюк