Справа № 503/315/24
Провадження № 2/503/120/25
31 січня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді Вороненка Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Кодима, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки дійсним, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку,
У встановлений судом строк відповідач не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, а саме відзив на позовну заяву (відзив) не подав.
16.10.2024 року ухвалою суду (а.с.54-55) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 13 ст. 128 ЦПК України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, про що свідчать довідки від 26.12.2024 року про доставку повідомлення у «Viber» (а.с.68) на номери телефонів, згідно поданої ним заяви від 20.08.2024 року (а.с.42). При цьому, 20.05.2024 року (а.с.41), 16.10.2024 року (а.с.52) і 31.01.2025 року позивачем було подано письмові заяви про розгляд справи за його відсутності, в яких також зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а в заяві від 16.10.2024 року (а.с.52) також зазначив про те, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, окрім частини судового засідання під час якої було проведено допит свідків з метою фіксації наданих ними показів.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.
15.10.2007 року за ОСОБА_5 було зареєстроване право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованими за адресою: АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу укладеного 30.08.2007 року, про що свідчить зміст копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області у спадковій справі № 325/2017 зареєстроване в реєстрі за № 493 (а.с.9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що свідчить зміст копій свідоцтв про право на спадщину за законом виданих державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області у спадковій справі № 325/2017 зареєстроване в реєстрі за № 493 (а.с.9) і № 494 (а.с.12).
08.12.2017 року місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджує копія витягу з Реєстру Кодимської територіальної громади сформованого 08.11.2022 року за № 2022/001050065 (а.с.18).
У змісті позовної заяви позивачем ОСОБА_1 не конкретизовано коли саме було укладено угоду, яка є предметом спірну у даній справі, лише зазначено, що «у серпні 2022 року».
Водночас в судовому засіданні під час допиту свідок ОСОБА_3 надала покази, згідно яких згадана подія домовленостей між сторонами мала місце літом 2019 або 2020 року, а свідок ОСОБА_4 надала покази, згідно яких згадана подія домовленостей між сторонами мала місце у 2020 році, але конкретної дати, місяця і навіть пори року уточнити не змогла.
Таким чином, на підставі сукупності згаданих доказів, суд приходить до висновку, що у дійсності подія домовленостей щодо укладення угоду, яка є предметом спірну у даній справі, між сторонами мала місце в літку 2020 року, а не у серпні 2022 року, як зазначено позивачем у змісті позовної заяви.
03.06.2021 року державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області було видано свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 325/2017 зареєстроване в реєстрі за № 493, згідно якого ОСОБА_2 , в порядку спадкування після спадкодавця ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованими за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 0,2208 га згідно державного акту серії ЯЖ 714395, що підтверджується копією зазначеного свідоцтва (а.с.9) та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.06.2021 року № 65019601 (а.с.10).
При цьому, 03.06.2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено реєстрацію вище зазначеного права власності за ОСОБА_2 , про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 03.06.2021 року за № 259742778 (а.с.11).
При цьому, 03.06.2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено реєстрацію вище зазначеного права власності за ОСОБА_2 , про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 03.06.2021 року за № 259745975 (а.с.14).
В судовому засіданні, яке відбулось 31.01.2025 року, судом за клопотанням позивача ОСОБА_1 , заявленого ним у змісті позовної заяви (а.с.2), було здійснено допит свідків, а саме:
Нормативно-правове застосування:
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Відповідно до статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Частина третя статті 334 ЦК України передбачає, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Відповідно до статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Висновки суду
- щодо обґрунтованості пред`явленого позову в частині визнання договору дійсним:
Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна не лине не був нотаріально посвідченим, а й не був взагалі укладений у простій письмовій формі, зокрема принаймні шляхом складення розписки про отримання грошових коштів за відповідний продаж.
Тому суд вважає неможливим визнати дійсним такий договір у відповідності до положень ч.2 ст. 220 ЦК України, оскільки остання вимагає підтвердження досягнення такої домовленості між сторонами письмовими доказами, які у даному випадку відсутні.
Окрім того, абзацами першим і другим ч.1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином показання надані суду свідками ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які були допитані за клопотанням позивача, щодо укладення між сторонами спірного договору є недопустимими доказами факту вчинення правочину укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а в свою чергу належні письмові докази укладення договору, принаймні у вигляді відповідної розписки, відсутні.
При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи не наявні інші підстави нікчемності правочину. При цьому, саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення тощо не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.
Такий правовий висновок зазначений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 363/230/18 (провадження № 61-8511св19).
Суд встановив, що позивач не довів наявності усіх умов, передбачених статтею 220 ЦК України, зокрема факту ухилення відповідача від укладення договору, оскільки ухилення відповідача від укладення угоди у нотаріуса шляхом ігнорування його телефонних дзвінків з метою узгодження конкретної дати їх явки до нотаріуса для оформлення договору купівлі продажу, зазначена позивачем ОСОБА_1 у змісті своєї позовної заяви в обґрунтування пред`явленого позову, не підтверджений жодним доказом (роздруківками скриншотів/фотознімку журналу виклику з мобільного телефону; роздруківкою про дзвінки за відомостями оператора мобільного зв`язку, можливо в порядку витребування доказів судом за відповідним клопотанням позивача; тощо), а яких-небудь інших доказів, зокрема надіслання письмових пропозицій поштою тощо, суду не надано.
Крім того, істотним для вирішення спору є те, що матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують відсутність будь-яких обтяжень, застосованих щодо спірного нерухомого майна.
Такий правовий висновок зазначений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 363/230/18 (провадження № 61-8511св19).
- щодо похідних позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно:
Позовні вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) є похідними вимогами від основної позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним, у зв`язку з чим не підлягає окремому задоволенню за умови відмови в задоволенні основної вимоги. Тому в цій частині позову також необхідно відмовити.
Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що пред`явлений позивачем до відповідача позов є необґрунтований, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.
- щодо розподілу судових витрат:
Приймаючи до уваги, що позивачОСОБА_1 , як особа з інвалідністю I групи, при пред`явленні позову не сплачував судовий збір на підставі пункту 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, а відповідачем ОСОБА_2 суду не повідомлено про понесення яких-небудь судових витрат у даній справі, то судом за умов відмови в задоволенні позову невстановлене судових витрат, які б потребували розподілу при ухваленні даного рішення.
Керуючись ст. 223, 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд
Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; до ОСОБА_2 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки дійсним, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко