Справа № 562/2622/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2025 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Бєлявській А.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Гомона І.В.

представника відповідача адвоката Мокрицької Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної злочином, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4360 (чотири тисячі триста шістдесят) грн. та 200000 (двісті тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 червня 2024 року приблизно 19 год. 30 хв., ОСОБА_2 з метою встановлення місця фактичного проживання потерпілого ОСОБА_1 та вияснення особистих відносин з останнім, грубо порушуючи вимоги ст.30 Конституції України, що гарантує недоторканість володіння особи, без дозволу та відома ОСОБА_1 , за відсутності визначених законом підстав, розуміючи протиправність посягання на недоторканість чужого володіння, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, спрямованих на порушення недоторканості іншого володіння особи і бажаючи вчинити такі дії, умисно, незаконно проник на територію господарства по АДРЕСА_1 , яке перебуває у володінні ОСОБА_1 , у зв`язку з чим порушив недоторканість його володіння. Перебуваючи на території вказаного домогосподарства, ОСОБА_2 усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс вісім ударів дерев`яною палицею по голові, обличчі та тілу потерпілого ОСОБА_1 , внаслідок чого заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забію-осаднення м`яких тканин голови, обличчя, правого ліктьового суглобу та поперекової ділянки. Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 червня 2024 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.125, ч.1 ст.162 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн.

У зв`язку із заподіяними йому тілесними ушкодженнями він проходив лікування у КНП «Центральна міська лікарня» РМР Нейрохірургічне відділення. Йому було встановлено діагноз ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій осаденння м/тканин голови, обличчя, правого ліктьового суглобу, поперекової ділянки. Для проведення лікування ним були витрачено кошти на придбання ліків на загальну суму 4360 грн.

Крім того, неправомірними діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 200000,00 грн., що полягає в усіх стражданнях, які йому довелося перенести, зокрема у негативному впливі на стан здоров`я, враховуючи що він є пенсіонером та інвалідом по зору, і усі удари були нанесені по голові, він зазнав фізичного болю, тілесних ушкоджень, було порушено звичайний спосіб життя, оскільки він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування в закладі охорони здоров`я. Він зазнав глибоких душевних переживань, психологічного потрясіння і досі не може відновити свій душевний спокій. На теперішній час відчуває біль у голові і змушений приймати постійно ліки.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому він позовні вимоги не визнав повністю, просить відмовити в їх задоволенні. У відзиві відповідач вказує на те, що позивач перебув на лікуванні у КНП «Центральна міська лікарня» з 12.06.2024р. по 14.06.2024р. та як доказ заподіяння йому матеріальної шкоди в сумі 4360 грн. надав накладну на придбання ліків. Проте, додана накладна на придбання ліків не може бути доказом понесення матеріальних витрат, оскільки вона датована 01.07.2024р., тобто майже через три тижні після заподіяння тілесних ушкоджень. Крім цього, відповідно до епікризу №12466 рекомендовано продовжити лікування протягом 14 днів, тобто до 28.06.2024р. Що стосується заподіяння моральної шкоди, то при розгляді справи суд має з`ясувати: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача, факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину, зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач, обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди. Тобто, відшкодування моральної шкоди передбачає необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. Так в обґрунтування розміру моральної шкоди позивач зазначив, що спричинення йому тілесних ушкоджень мало негативний вплив на нього, так як він є інвалідом ІІІ групи по зору, а удари були нанесені в районі голови, проте позивачем не надано жодних доказів щодо погіршення зору внаслідок нанесених легких тілесних ушкоджень. За наведених обставин вважає, що позов задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

Крім того, позивач додатково пояснив суду, що після нанесення йому тілесних ушкоджень у нього погіршився стан здоров`я, він не бачить на одне око, постійно приймає ліки. Відповідач по справі за весь цей період не намагався вибачитися перед ним, якось влагодити ситуацію, примиритися. Відповідач цинічно увірвався до нього на подвір`я і почав наносити тілесні ушкодження, і якби не дружина, яка відштовхнула відповідача, то невідомо як би все закінчилося, оскільки майже всі удари наносилися в голову. Враховуючи таку поведінку відповідача він і на даний час переживає, що подібна ситуація може повторитися, що в нього викликає тривогу, а відтак він не може відновити повноцінний спосіб життя. Що стосується посилання відповідача на те, що накладна на отримання ліків датована пізніше ніж він перебував на лікуванні, то коли його доставили в лікувальний заклад йому терміново були надані необхідні ліки. В подальшому він також купував ліки, і тоді йому видали одну, загальну накладну на придбання всіх ліків.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повістю з підстав наведених у відзиві на позов та просить відмовити в його задоволенні.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 червня 2024 року у справі № 562/2125/24 відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.162 КК України, а саме у незаконному проникненні до іншого володіння особи та умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень та на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн.

Із змісту вироку вбачається, що 12 червня 2024 року приблизно о 19:30 годині, ОСОБА_2 з метою встановлення місця фактичного проживання потерпілого ОСОБА_1 та вияснення особистих відносин з останнім, розуміючи протиправність посягання на недоторканість чужого володіння, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, спрямованих на порушення недоторканості іншого володіння особи і бажаючи вчинити такі дії, умисно, незаконно проник на територію господарства по АДРЕСА_1 , яке перебуває у володінні ОСОБА_1 , а також усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс вісім ударів дерев`яною палицею по голові, обличчі та тілу потерпілого ОСОБА_1 , внаслідок чого заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забію-осаднення м`яких тканин голови, обличчя, правого ліктьового суглобу та поперекової ділянки.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.15 та п.8 і 9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частинами першою, другою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З виписаного епікризу стаціонарного хворого № 12466 КНП «Центральна міська лікарня» РМР вбачається, що позивач був доставлений в лікувальний заклад БШД в зв`язку з нанесенням сусідом тілесних ушкоджень. Було встановлено діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій осаденння м/тканин голови, обличчя, правого ліктьового суглобу, поперекової ділянки. Під час лікування проведена протизапальна, відновна, симптоматична терапія. За час перебування стан з позитивною динамікою, утримується легка антено-невротична симптоматика. Виписується на подальше лікування у сім. лікаря, невролога, окуліста.

Відповідно до накладної № 168 від 01 липня 2024 року МПП «Аптека», позивачем також витрачено кошти на придбання медичних препаратів: актовегін- 1200,00 грн., церебролізин 700,00 грн., латрен 1275,00 грн., глюкоза 180,00 грн., міль гама 300,00 грн., спазмалгон 255,00 грн., кетанов 230,00 грн., кавінтон 230,00 грн..

Таким чином, всього позивачем понесені витрати на лікування на загальну суму 4360 грн.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна" (з наступними змінами) та абз. 1 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" судам роз`яснено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14 (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин

Факт заподіяння відповідачем ОСОБА_2 тілесних ушкоджень позивачу ОСОБА_1 та ступінь їх тяжкості, а також факт незаконного проникнення до володіння ОСОБА_1 підтверджується вказаним вище вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 червня 2024 року у справі № 562/2125/24.

За таких обставин суд приходить до висновку про доведеність того факту, що протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_2 12 червня 2024 року завдано ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, який відповідно до наведених положень закону має право як особа, що є потерпілою у кримінальному провадженні, на відшкодування завданої такою поведінкою шкоди.

Підтвердженими належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами є понесені позивачем витрат на лікування в загальному розмірі 4360,00 грн, оскільки надані позивачем докази підтверджують придбання медичних препаратів та вказані витрати були необхідними для відновлення здоров`я позивача через протиправні дії відповідача.

З приводу посилань відповідача на те, що надана позивачем накладна на придбання медичних препаратів на суму 4360,00 грн. не підтверджує понесення позивачем матеріальних збитків, оскільки позивач перебував на лікуванні з 12.06.2024р. по 14.06.2024р., а накладна датована 01.07.2024р., тобто майже через три тижні після заподіяння тілесних ушкоджень суд вважає безпідставними, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що вказані в накладній медичні препарати дійсно були використані позивачем на лікування, внаслідок неправомірних дій відповідача.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4360 грн. матеріальної шкоди на лікування, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи "Савула проти України", №12868/05, рішення від 10.12.2009; "Войтенко проти України", № 18966/02, рішення від 29.06.2004)

Також судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ-ї групи загального захворювання, пов`язаного з порушенням зору, що стверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 14.12.2010.

При цьому суд звертає увагу, що позивач зазнав тілесних ушкоджень, нанесених саме по голові та обличчю, які могли спровокувати загострення існуючого захворювання.

Вчиняючи протиправні дії відповідач цинічно проник на подвір`я позивача, порушивши його право на недоторканість житла, правомірні дії відповідач вчиняв у присутності дружини позивача, що викликає у позивача постійне відчуття тривоги, небезпеки та побоювання за своє здоров`я та здоров`я рідних, оскільки він не виключає вчинення відповідачем протиправних дій в подальшому, що в свою чергу порушує його звичайний спосіб життя, нормальні життєві зв`язки.

Отже, судом встановлено, що позивачу дійсно було завдано моральну шкоду, яка виразилась у тому, що позивач отримав тілесні ушкодження нанесені відповідачем, відчував біль та страх за своє життя та здоров`я, внаслідок отриманих ушкоджень змінився звичний ритм та спосіб життя, після спричинення йому тілесних ушкоджень погіршилось здоров`я, він змушений був лікуватись, витрачати час та гроші на лікування та реабілітацію, в зв`язку з відмовою винної особи відшкодувати кошти на лікування, витрачанням часу на досудове розслідування кримінального провадження та судовим розглядом справи, та те, що відповідачем не відшкодовано позивачу завдану шкоду і досі, що змусило позивача звертатися до суду за відновленням своїх порушених прав, з даним позовом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, з врахуванням глибини, часу фізичних та душевних страждань, їх тривалості, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, і на погляд суду, буде доцільним стягнути на користь позивача 100000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідно до статей 133 та 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4360 (чотири тисячі триста шістдесят) грн. та 100000 (сто тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. на рахунок № UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м.Києві, код банку отримувача 899998, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106

Рішення може бути оскарженим в Рівненський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя

Повний текст рішення суду складено 29 січня 2025 року.