Справа № 464/6832/24
пр.№ 2/464/118/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2025 року м.Львів

Сихівський районний суд міста Львова

в складі: головуючого судді Борачка М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів, сплачених за товар неналежної якості, неустойки та моральної шкоди, -

встановив:

адвокат Юхименко Глєб Анатолійович діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом в якому просить розірвати договір купівлі-продажу товару, стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21500 грн. сплачених за товар, з поверненням відповідачу товару - акумуляторної батареї VIPOW LiFePO4 12,8 V/100 Ah; стягнути з відповідача на користь позивача неустойку в розмірі 4515 грн., моральну шкоду в розмірі 4000 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позову покликається на те, що 03.07.2024 ОСОБА_1 замовив в інтернет-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (веб сайт ІНФОРМАЦІЯ_2 акумуляторну батарею Vipow LiFePO4 12,8 V/100Ah вартістю 21500 грн. Продавцем товару виявився відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 . 03.07.2024 під час телефонної розмови з ним за номером НОМЕР_2 , а також пізніше через месенджер Viber, відповідачем запропоновано позивачу оплатити завдаток у розмірі 1000 грн., як гарантію для комплектування замовлення акумуляторної батареї Vipow LiFePO4 12,8 V/100Ah. Позивач на це погодився і цього ж дня сплатив з власної платіжної картки 1000 грн. на платіжну картку НОМЕР_3 , вказану відповідачем. 04.07.2024 відповідач повідомив, що замовлення сформоване і передано на Нову пошту для відправки, та повідомив номер експрес-накладної 1360. 11.07.2024 позивач отримав замовлений товар - акумуляторну батарею Vipow LiFePO4 12,8 V/100Ah, сплативши загалом 21137,50 грн. 12.07.2024, розпакувавши акумуляторну батарею, позивач зауважив, що жодної накладної про відгрузку товару у коробці не виявилося, гарантійного талону також не було, інструкція з користування викладена виключно на іноземній мові, що суперечить законодавству України. На коробці також відсутня будь-яка інформація про товар українською мовою. Після першого ж вмикання батареї, позивач виявив, що вона не працює, кнопка пуску не реагує, батарея не вмикається, коли підключив зарядний пристрій - то нічого не відбулося. Позивач відразу ж зателефонував за номером НОМЕР_2 , та пояснив відповідачу, що батарея несправна, має істотні недоліки і вказав, що хоче повернути її, а взамін отримати кошти. Відповідач пообіцяв розібратися з ситуацією і повідомити про прийняте рішення. Протягом кількох днів позивач неодноразово звертався за вищезазначеним номером телефону, з метою врегулювання питання щодо повернення товару неналежної якості і повернення коштів, хотів дізнатися порядок дій щодо цього. Однак, відповіді не отримав, відповідач йому повідомляв, що можливо колись повернуть кошти, а може й ні. 23.07.2024 позивач написав через месенджер Viber на номер НОМЕР_2 з вимогою пояснити йому, коли повернуть кошти за товар і в який спосіб повернути товар. На що отримав відповідь від відповідача, що на АКБ немає повернення. Коштів відповідач не повернув. Крім того, вважає, що оскільки відповідач не здійснив повернення сплаченої суми грошей за продукцію, з нього слід стягнути на користь позивача неустойку та моральну шкоду. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 09.10.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 15.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали надіслано учасникам справи.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до платіжної інструкції P4AD1753 ОСОБА_1 переказав на рахунок НОМЕР_4 1000,00 грн., призначення платежу: переказ власних коштів, отримувач та код отримувача не зазначені (т.1 а.с.15).

Згідно з експрес-накладною ТОВ «Нова пошта» від 04.07.2024 № 1360 ОСОБА_3 відправив на ім`я приватної особи: Яціва Юрія Ігоровича посилку вагою 10 кг, опис: інше, телефон відправника , телефон одержувача НОМЕР_5 (а.с.13).

Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 11.07.2024 ОСОБА_4 (номер телефону НОМЕР_6 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , пред`явлений документ: паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_7 , код платника НОМЕР_8 ) здійснив переказ коштів у сумі 20500 грн. за замовлення 1360, отримувач: ОСОБА_3 (номер телефону НОМЕР_9 ). Крім того оплачено послуги доставки (а.с.14).

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Договір купівлі-продажу є консенсуальним. Він є відплатним та двостороннім (взаємним). При цьому він має чітко виражену мету, зміст якої полягає у відчуженні майна (товару) від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Отже, договір купівлі-продажу опосередковує процес динаміки (переходу) майна (товару) від однієї сторони до іншої. Продавцем за договором купівлі-продажу може бути будь-який учасник цивільних відносин, який відчужує майно, що знаходиться у його власності.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети (частини перша, друга статті 673 ЦК України).

У той же час, за змістом статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Умови договору, що обмежують права покупця-фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними. Покупець має право на відшкодування збитків, завданих йому продавцем внаслідок використання ним переваг свого становища у виробничій або торговельній діяльності.

Договір роздрібної купівлі-продажу вважається укладеним з моменту видачі продавцем покупцю товарного чи фіскального чека або надання іншого документа, що підтверджує оплату товару. Фіскальний і товарний чек - письмові документи, що підтверджують факт укладення договору і його умови (предмет і ціну).

Положеннями статті 704 ЦК України передбачено, якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

Згідно з п. 18 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19 квітня 2007 року № 104 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08 листопада 2007 року за № 1257/14524 (далі - Правила), розрахунки за продані товари та надані послуги можуть здійснюватися готівкою та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) відповідно до законодавства. Разом з товаром споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який засвідчує факт купівлі товару та/або надання послуги.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Так, надана позивачем платіжна інструкція P4AD1753 від 03.07.2024 не містить даних, які б надавали можливість суду встановити наявність між сторонами відносин договору купівлі-продажу або ж поставки товару, оскільки така не містить істотних умов, таких як визначення самого товару, його кількість, вартість одиниці товару та його загальну вартість, не містить інформації про отримувача, а містить лише інформацію про переказ коштів у сумі 1000 грн.

Крім того, з експрес накладної ТОВ «Нова пошта» від 04.07.2024 № 1360 вбачається, що відправником є приватна особа ОСОБА_3 . Суд звертає увагу на те, що в накладній не вказано опису товару, а лише зазначено «інше» та вагу.

Також слід зазначити, що із квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 11.07.2024 вбачається, що кошти за замовлення 1360 оплачував ОСОБА_4 , а не позивач, а отримувачем коштів є ОСОБА_3 .

Приписами частини 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, що виступають доказами у справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову. Підстава позову має важливе практичне значення. Правильне її встановлення визначає межі доказування, а також є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст.263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, докази подані позивачем не підтверджують тих обставин на які він посилається, а саме те, що між сторонами склались договірні правовідносини на підставі договору купівлі-продажу, за порушення умов виконання якого у відповідача виникли зобов`язання та відповідальність, встановлена Законом України «Про захист прав споживачів».

Інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивач до суду не надав та клопотань про їх витребування перед судом не порушував.

Відтак позовна вимога про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення з відповідача коштів є безпідставною.

Оскільки вимоги про стягнення неустойки та моральної шкоди є похідними від вимог про стягнення коштів, суд дійшов висновку про безпідставність цих вимог, тому вони задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, а тому в задоволенні таких слід відмовити.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом пов`язаним з порушенням його прав, тому судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.2, 12, 81, 89, 141, 142, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів, сплачених за товар неналежної якості, неустойки та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_10 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_11 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2

Повне судове рішення складено 05 лютого 2025 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Головуючий Борачок М.В.