У х в а л а

29 січня 2025 року

м. Київ

Справа № 365/853/16-ц

Провадження № 61-16618ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Пєнязькова Ольга Олександрівна (далі - адвокат),

на постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року та додаткову постанову цього суду від 25 листопада 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до скаржника про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, і

в с т а н о в и в :

1. У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень позовної заяви просив стягнути зі скаржника відшкодування 29 042,54 грн майнової та 1 944 000,00 грн моральної шкоди.

2. 24 квітня 2023 року Згурівський районний суд Київської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 31 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою вирішив скасувати рішення суду першої інстанції й ухвалити нове - задовольнити позов частково: стягнути зі скаржника відшкодування 29 042,54 грн матеріальної та 20 000,00 грн моральної шкоди; «в іншій частині рішення залишити без змін».

4. У листопаді 2024 року позивач звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Просив стягнути зі скаржника 40 000,00 грн компенсації витрат на правничу допомогу.

5. 25 листопада 2024 року Київський апеляційний суд прийняв додаткову постанову, згідно з якою заяву задовольнив частково: стягнув зі скаржника на користь позивача 25 000,00 грн компенсації витрат на правничу допомогу.

6. 13 грудня 2024 року адвокат в інтересах позивача сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 38977/0/220-24 від 13 грудня 2024 року), у якій просив скасувати постанову та додаткову постанову апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції й ухвалити нове - про відмову в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення. Обґрунтував скаргу так:

- суд апеляційної інстанції використав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц. Від цього висновку слід відступити, бо він порушує презумпцію невинуватості та суперечить рішенню Другого сенату Конституційного Суду України від 8 червня 2022 року № 3-р(ІІ)/2022 у справі № 3-20/2021(40/21), згідно з яким особу, підозрювану у вчинені кримінального правопорушення, після закриття стосовно неї кримінального провадження з будь-яких підстав має сприймати вся публічна влада як таку, що не вчинила кримінального правопорушення;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо стягнення відшкодування майнової та матеріальної шкоди з особи, яка була обвинувачена у вчиненні злочину, кримінальне провадження щодо якої закрили у зв'язку із закінченням строків давності на підставі пункту 3 частини першої статті 49 Кримінального кодексу України, за умови, що суд не встановив наявність події кримінального правопорушення, а вину обвинувачений не визнав;

- обвинувальний акт за відсутності доказів вчинення протиправних дій не є достатнім доказом події, що зумовила завдання шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18);

- Яготинський районний суд Київської області не встановив і не перевірив, чи було вчинене кримінальне правопорушення та чи винен скаржник у його вчиненні;

- апеляційний суд у постанові взяв до уваги висновки судово-медичної експертизи від 12 липня 2017 року № 58/д, комплексної медико-автотехнічної експертизи від 18 вересня 2015 року № 98/к/5-01/794, додаткової комплексної медико-автотехнічної експертизи від 12 вересня 2016 року № 82/к/19/8-02/1229. Ці висновки підтверджують наявність у позивача тілесних ушкоджень і не можуть бути доказом винуватості скаржника у їх завданні (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 квітня 2021 року у справі № 703/2325/14-к). У висновках експертів є лише припущення щодо обставин ймовірного виникнення тілесних ушкоджень і не доводять причинно-наслідкового зв'язок між їх виникненням і діями скаржника;

- принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема покладає тягар доказування на сторони та не створює для суду обов'язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18 та від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17);

- за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості позовних вимог покладається на позивача. Цей тягар не можна належно реалізувати шляхом спростування заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а насамперед їхній достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц);

- процесуальний закон передбачає такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їхня дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність із ціною позову з урахуванням складності та значення справи для сторін (див. додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2021 року у справі № 910/12876/19);

- у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не можна відшкодувати повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та підстави для його ухвалення. Розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, має бути пропорційним до предмета спору (ціни позову) (див. постанову Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 серпня 2023 року у справі № 759/17885/19);

- вирішуючи питання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд, керуючись принципами пропорційності та справедливості, має обов'язок дослідити й оцінити подані заявником документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу наданої адвокатом правничої допомоги документам, які є у справі (див. постанову Верховного Суду у складі суддів Об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 2 лютого 2024 року № 910/9714/22).

Інформація в акті приймання передачі наданих послуг від 4 листопада 2024 року та в рахунку-фактурі від 4 листопада 2024 року № 04/11 до зазначеного акта не відповідає дійсності. Позивач особисто підписав позовну заяву від 26 грудня 2016 року, а договір про надання правової допомоги, згідно з яким адвокат Костенко О. М. надавав цю допомогу позивачеві, датований 8 грудня 2017 року. Отже, у матеріалах справи немає доказів надання цим адвокатом послуг зі складання позовної заяви та подання її до суду першої інстанції 26 грудня 2016 року. Крім того, він не міг представляти інтереси позивача 6 січня 2017 року (відсутні відомості про участь цього адвоката у судовому засіданні того дня);

- адвокатський гонорар (ціну договору про надання правової допомоги) сторони зазначають як одну із умов вказаного договору під час його укладення. Відсутність у ньому розміру та/або порядку обчислення такого гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду й іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру цього гонорару (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 9 грудня 2021 року у справі № 922/3812/19).

На момент укладення 6 червня 2020 року адвокатом Костенком О. М. із позивачем договору про надання правничої (правової) допомоги сторони не визначили порядок обчислення гонорару та його сплати.

7. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

8. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк (повний текст оскарженої постанови складений 13 листопада 2024 року, а повний текст додаткової постанови - 26 листопада 2024 року) і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1, 2, 3 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року та додаткову постанову цього суду від 25 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

2. Витребувати із Згурівського районного суду Київської області цивільну справу № 365/853/16-ц.

3. Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко