Провадження №2-з/522/96/25
УХВАЛА

05 лютого 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В. розглянувши на підставі наявних матеріалів заяву представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни про зустрічне забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року заяву представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на частку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС», м. Одеса, вул. Гімназична, 11, у розмірі 2 550 000,00 гривень.

29 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни про зустрічне забезпечення позову, у якому заявник просить суд вжити заходів зустрічного забезпечення позову у справі №522/21167/24 та зобов`язати ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 2 550 000,00 гривень протягом 10-ти днів з моменту постановлення ухвали про зустрічне забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» здійснює господарську діяльність у сфері надання фінансових послуг, а чинним законодавством встановлено мінімальний розмір статутного капіталу, за наявності якого юридична особа може здійснювати діяльність в сфері фінансових послуг. Заявник зазначає про те, що такий статутний капітал має бути реально сформованим, сплаченим та вільним від обтяження.

Також, в якості обґрунтування заяви про зустрічне забезпечення позову, заявниця зазначає про те, що накладення арешту частку у статутному капіталі спричиняє репутаційні втрати для ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС», а також, фінансові збитки.

Також зазначає про те, що ОСОБА_1 не має будь-якого майна на території України та є громадянином РФ, що може вказувати на те, що в майбутньому буде неможливо виконати рішення про відшкодування шкоди, що була завдана відповідачеві в результаті пред`явлення позову.

Відповідно до частин першої, другої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову (частина четверта статті 154 ЦПК України).

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови в позові. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 753/2380/18-ц (провадження № 61-38399св18).

Зазначене свідчить про те, що для обов`язкового застосування заходів зустрічного забезпечення позову достатньо наявності однієї із підстав, що визначені у ч.3 ст.154 ЦПК України.

Проте, відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 04.02.2025 року №1092145, місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 .

У заяві про зустрічне забезпечення позову заявник зазначає про те, що у ОСОБА_1 відсутнє будь-яке майно на території України та на підтвердження чого надає інформаційну довідку.

Проте, із зазначеної інформаційної довідки вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власником квартири АДРЕСА_2 .

Будь-яких доказів, на підтвердження того, що вартість зазначеного об`єкта нерухомого майна не зможе у повній мірі відшкодувати можливу шкоду надано не було.

Тому, підстави застосування заходів зустрічного забезпечення на підставі п.1 ч.3 ст.154 ЦПК України (позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові) відсутні.

Іншою підставою для застосування зустрічних заходів забезпечення позову є надання суду доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Проте, звертаючись до суду із заявою про зустрічне забезпечення позову, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що майновий стан позивача може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача.

Не надано доказів, які б підтверджували у відсутність у нього будь-якого доходу, відсутності у нього на праві власності інших об`єктів нерухомого майна, відомості щодо яких не зареєстровані в ДРРП, а також будь-яких об`єктів рухомого майна.

Заявником не надано будь-яких доказів, які б підтверджували відсутність у позивача відкритих банківських рахунків та/або вкладів.

За таких обставин, підстави застосування заходів зустрічного забезпечення позову, що визначені п.2 ч.3 ст.154 ЦПК України не доведені.

Щодо посилання заявника на те, що ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» здійснює господарську діяльність у сфері надання фінансових послуг, а чинним законодавством встановлено мінімальний розмір статутного капіталу, за наявності якого юридична особа може здійснювати діяльність в сфері фінансових послуг, а також на те, що накладення арешту частку у статутному капіталі спричиняє репутаційні втрати та фінансові збитки, суд зазначає наступне.

У Постанові КЦС ВС від 27.11.2024 у справі № 450/177/24 зроблено висновок про те, що змістом корпоративних прав є майнові та організаційні (немайнові) права, що виникають з факту володіння часткою в статутному капіталі господарського товариства. До майнових корпоративних прав учасника ТОВ можна віднести: (а) участь у розподілі прибутку товариства (пункт 3 частини першої статті 5 Закону України від 06 лютого 2018 року № 2275-VIII «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»(далі - Закон № 2275-VIII)); (б) отримання у разі ліквідації товариства частини майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартості (пункт 4 частини першої статті 5 Закону № 2275-VIII). До організаційних (немайнових) корпоративних прав можна віднести такі права: (а) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства (пункт 1 частини першої статті 5 Закону № 2275-VIII); (б) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства (пункт 2 частини першої статті 5 Закону № 2275-VIII). Серед зазначених прав оборотоздатними є лише майнові. Оскільки організаційні права тісно пов`язані з особою їх носія, то за своїми властивостями вони не здатні до обороту.

Оскільки корпоративні майнові та організаційні права виникають у їх носія із права на частку в статутному капіталі, то в разі відчуження учасником своєї частки корпоративні права не переходять до набувача, а виникають у нього як в учасника ТОВ.

За своєю природою корпоративні права та обов`язки є змістом корпоративних правовідносин, а частка у статутному капіталі - об`єктом правовідносин. Разом з іншими складовими (суб`єкт, підстави виникнення правовідношення) ці елементи становлять структуру корпоративних правовідносин. Зазначене свідчить про певний правовий зв`язок між часткою в статутному капіталі, статутним капіталом та корпоративними правами. Цей зв`язок полягає в такому: 1) частка в статутному капіталі ТОВ не збігається з поняттям «корпоративні права» чи «майнові права»; 2) частка у статутному капіталі ТОВ - це частина статутного капіталу товариства, яка виражена у вартісному еквіваленті у співвідношенні до статутного капіталу в цілому; 3) частка у статутному капіталі є об`єктом цивільних прав, що здатна обертатися у цивільному обороті та спадкуватися. Частка в статутному капіталі засвідчує участь особи у товаристві. Право на частку в статутному капіталі є майновим правом; 4) виходячи з юридичного факту набуття права на частку у статутному капіталі закон або статутні документи товариства наділяють її володільця правами та обов`язками як стосовно частки, так і стосовно власне товариства та інших учасників цього товариства. Слід розрізняти право на частку в статутному капіталі, та права, що випливають з володіння такою частковою; 5) корпоративні права та обов`язки учасника ТОВ є похідними від права учасника на частку в статутному капіталі; 6) корпоративні права виникають у тієї особи, якій належить частка в статутному капіталі ТОВ, проте момент виникнення корпоративних прав не завжди збігається з моментом набуття права на частку в статутному капіталі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі № 906/1336/19, постанова Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 911/1149/19).

Верховний Суд у постанові від 27.11.2024 у справі № 450/177/24 також зазначив, що суди попередніх інстанцій вказаного не врахували, як і того, що накладення арешту на право відповідачки на частку в розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Логос Девелопмент» (номінальною вартістю 811 512,15 грн) не стосується здійснення корпоративних прав відповідачкою та господарської діяльності юридичної особи. Не досліджено, чи є адекватним та співмірним такий спосіб забезпечення позову із заявленими позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 3 046 200,00 грн, та чи невжиття забезпечення позову не призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача, оскільки він не зможе їх захистити в межах лише цього судового провадження без нових звернень до суду, що потягне за собою додаткові витрати.

Тобто, чинне законодавство не забороняє застосовувати заходи забезпечення позову щодо частки учасника у статутному капіталі юридичної особи. Більше того, застосування таких заходів забезпечення позову не є втручанням у господарську діяльність такої юридичної особи.

Більше того, накладення арешту на частку особи в статутному капіталі не тягне за собою зміну її розміру, а лише, робить неможливим її відчуження та/або зміни її розміру, а тому, суд вважає, що такий арешт жодним чином не впливає на отримання доходу (з огляду на те, що арешт був накладений саме на частку у статутному капіталі, а не на грошові кошти, які належать ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС».

Тому, враховуючи те, що підстави для обов`язкового застосування зустрічних заходів забезпечення не доведені, а в інших випадках застосування зустрічних заходів забезпечення позову це право, а не обов`язок суду, беручи до уваги факт того, що позивачем не доведено наявність шкоди, яку може бути завдано в результаті застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту частки у статутному капіталі, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про зустрічне забезпечення позову.

На підстави викладеного, керуючись ст. 151, 153, 258, 260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни про зустрічне забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала про зустрічне забезпечення може бути оскаржена разом із ухвалою про забезпечення позову або окремо до Одеського апеляційного суду протягом 15-ти днів.

Суддя КосіцинаВ.В