Справа № 732/2144/24
Провадження 2/732/111/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

30 січня 2025 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Бойко А. О., у присутності секретаря судового засідання Швачко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м. Городня цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, , фактична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх 4) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» через свого представника Москаленко М. С. звернулося до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 002/904195-SP від 05.02.2021 у розмірі 24303,01 грн, яка складається з: 11990,16 грн заборгованості по тілу кредиту, 12312,85 грн заборгованості по відсоткам. Також ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати.

Ухвалою судді Городнянського районного суду Чернігівської області Бойко А. О. від 30 грудня 2024 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 30 січня 2025 року о 10 год 00 хв.

Позивач в особі уповноваженого представника в судове засідання не з`явився, у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без участі представника та про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а. с. 4).

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи зворотне поштове відправлення про вручення судової кореспонденції адресату (а. с. 42).

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

До початку судового засідання від представника відповідача адвоката Слєпченка С. А. надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування поданого відзиву відповідачем вказано, що позивачем не надано доказів наявності заборгованості відповідача перед АТ «Таскомбанк» на момент укладення договору факторингу, зокрема не доведено ті обставини, що відповідачем взагалі було укладено кредитний договір на певних умовах, а також не доведено придбання прав вимоги саме до відповідача згідно з договором факторингу №НІ/11/19-Ф. Також в позові не міститься обґрунтованого розрахунку заборгованості за відсотками, які позивач просить стягнути, за який період та за якою ставкою було розраховано зазначені відсотки.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, дійшов таких висновків.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, 05 лютого 2021 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (відповідач у справі) укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/9041925-SP.

Суд звертає увагу, що з доданої до позовної заяви як доказу копії анкети-заяви №30248 щодо приєднання до публічної пропозиції на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank (а. с. 29), неможливо дослідити її зміст та достеменно встановити узгоджені сторонами умови, на підставі яких був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/9041925-SP, через низьку якість копії такого документу.

При цьому в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху від 17.12.2024 по цій справі, судом було вказано позивачу про вищенаведений недолік, але останнім він не був усунений, а тому судом здійснюється дослідження тих наявних письмових документів у справі, які можливо прочитати.

15 травня 2024 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» (клієнт за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор за договором, позивач у справі) було укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф, за яким фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язався відступити факторові право вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі прав вимоги, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору (а. с. 7-8).

Згідно із копією акту прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 клієнт передав, а фактор прийняв: Реєстр Прав Вимоги кількістю, після чого з урахуванням пункту 2.1. договору факторингу № НІ/19/15-Ф від 15.05.2024 від клієнта до фактора переходять права вимоги боргу від позичальників і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів (а.с. 9).

Із витягу з Реєстру прав вимог до договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року слідує, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за договором № 002/9041925-SP від 05.02.2021 на загальну суму боргу 24303,01 грн, яка складається з: 11990,16 грн заборгованості по тілу кредиту та 12312,85 грн заборгованості по відсоткам (а. с. 10).

Водночас, суд не вбачає за можливе встановити відповідність суми кредиту, яка надавалась відповідачу згідно із договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/9041925-SP від 05.02.2021 і, відповідно, за наслідками, суму заборгованості за цим же кредитом, з тією суму заборгованості, яка відповідно до переходу права грошової вимоги, перейшла до позивача.

З доданої до відповіді на відзив на позов копії виписки по особовим рахункам кредитного договору № 002/9041925-SP ОСОБА_1 за період з 05.02.2021 по 15.05.2024 вбачається, що відлік фінансових операцій по визначеному банківському рахунку починається з 12.02.2021 (а. с. 69-83).

Відповідно до п. п. 59, 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях клієнтські рахунки та виписки з них. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.

Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту і вона повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20 та інших.

Натомість, під час дослідження поданої позивачем виписки, відсутня інформація щодо перерахування кредитних коштів на виконання умов договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/9041925-SP від 05.02.2021. До того ж, не підтверджується заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11990,16 грн, яку просить стягнути позивач.

Крім того, з наданої виписки, в якій вказана дата операції 25.07.2023 (а. с. 75), вбачається, що у графі навпроти суми у розмірі 11990,16 грн у призначенні платежу, вказано «списання заборгованості по кредитному договору №002/9041925-SP від 05.02.2021 зг. Протокольного рішення № 250723 від 25.07.2023».

Отже, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредитні кошти за договором, в подальшому порушив обов`язок із їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/9041925-SP від 05.02.2021.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором складений самим позивачем, який стороною кредитного договору не був. При цьому розрахунок заборгованості станом на день відступлення прав вимоги за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/9041925-SP від 05.02.2021 відсутній.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є достовірним доказом наявності заборгованості.

Надані позивачем документи факт існування у відповідача заборгованості за вказаним договором не підтверджують, а інші докази у справі відсутні.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постановах від 20 травня 2022 року у справі №336/4796/18 та від 30 серпня 2022 року у справі № 509/2976/19.

За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України згідно із вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачу за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/9041925-SP від 05.02.2021 та існування у відповідача заборгованості за ним.

У справах про стягнення кредитних коштів, на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право кредитора на пред`явлення будь-якої вимоги.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 61-28582ск18.

У той же час, звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило суд здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача та на підставі наявних у справі доказів.

Заявивши в позовній заяві клопотання про розгляд справи за відсутності свого представника та на підставі наявних у справі доказів, позивач тим самим підтвердив, що подав усі наявні у нього докази на обґрунтування своїх вимог разом із позовною заявою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів перед судом заявлені вимоги, а тому вони не можуть бути задоволені.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, оскільки в задоволенні позову слід відмовити, суд вважає за необхідне судовий збір залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17, 81, 223, 247, 258, 259, 263-265, 352, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений і підписаний 03.02.2025.

Суддя А. О. Бойко