РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 рокуСправа № 495/2695/24
Номер провадження 2/495/2198/2024

Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,

представника позивача адвоката Холудєєва Б.Є.,

представника відповідача - адвоката Каланжова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Відділ державної архітектурно-будівельного контролю Департаменту економіки та розвитку міста Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про знесення самочинного будівництва та повернення житлового будинку у первісний стан до здійснення самочинного будівництва,

встановив:

26.03.2024 ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Відділ державної архітектурно-будівельного контролю Департаменту економіки та розвитку міста Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про зобов`язання відповідача власними силами та за власний рахунок знести самовільно збудовану на території домоволодіння АДРЕСА_1 двоповерхову будівлю під літ. «В» розміром 4,0 х 4,4м, що відноситься до квартири АДРЕСА_2 .

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1.1. ОСОБА_1 є власником 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ; ці 13/100 частин домоволодіння складаються з: житлового будинку літ. «А». 6-1 кухня, 6-2, 6-3 житлові кімнати, житловою площею 31,4 кв.м, сіни літ. «а1», гаража літ. «з», літньої кухні літ. «Л», 1/4 частина сараю літ. «В»; у сумісному користуванні: житловий будинок, житловою літ. «А», житловою площею 147,0 кв.м., загальною площею 307,6 кв.м., житловий будинок літ. «Б», житловою площею 51.5 кв.м., загальною площею 153,5кв.м., нежитлова прибудова літ. «Б2» загальною площею 146,4 кв.м., сарай 1/3 кам.бут. 2/3 дерев`яний літ. «В», сарай кам.бут. літ. «Г», сарай кам.бут. літ «Д», сарай 1/3 дерев. 2/3 цегла літ. «I», сарай літ. «К», літня кухня літ. «Л», споруд №2-3, сарай літ. «М».

Відповідач ОСОБА_2 є власником 7/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ; ці 7/100 частин домоволодіння складаються з: житлового будинку літ. «А», 7-1 коридор, 7-2 житлова, 7-3 коридор, 7-4 кузня, 7-5 санвузол, 7-6 комора, житловою площею 15,7 кв.м, загальною площею 38,0 кв.м., 1/3 частина сараю літ. «В», у загальному користуванні споруда №2.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 1302 від 22.11.2007 «Про дозвіл громадянам міста будівництва госпбудівель та прибудов» у домоволодінні по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 дозволено будівництво сараю розміром 3,0x4,0 (на місці частини сараю літ. «В»). Однак, відповідач ОСОБА_2 , без дозвільних документів на будівництво, на місці дерев`яного сараю літ. «В», збудувала двоповерхову будівлю, розміром 4,0x4,4 м висотою 5,6 м.

Про те, що будівництво є незаконним позивач дізнався лише наприкінці лютого 2023 року після звернення до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради. Так, відповідно до листа №Ко-305, №Ко-321 від 23.02.2023 при проведенні позапланової перевірки на об`єкті за вказаною адресою встановлено, що ОСОБА_2 на місці частини сараю літ. «В», розміром 3,0мx4,0м, побудувала кам`яну будівлю розміром 4,0x4,4 м, висотою 5,6 м; за результатами позапланової перевірки 30.05.2019 складено план-схему забудови земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 . Другий поверх цієї будівлі експлуатується як житлове приміщення. Вхід на другий поверх здійснюється через облаштовані металеві зовнішні сходи, які конструктивно закріплені на несучій стені цієї будівлі (розміром 4,0м).

06.06.2019 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» на підставі частини дев`ятої статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також за порушення ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», відповідальність за що передбачено частиною першою статті 96 цього ж Кодексу.

Зважаючи на те, що кам`яна будівля розміром 4,0x4,4 м, висотою 5,6 м за адресою: АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом на території домоволодіння, співвласниками якого є сторони, позивача просить зобов`язати відповідача власними силами та за власний рахунок її знести.

1.2. У відзиві на позов відповідач його вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування позиції зазначив, що рішенням Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №751 від 21.06.2007 було дозволено будівництво згідно із розробленими та затвердженими в установленому порядку проектами у домоволодінні по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 - влаштування дверного отвору з ванної кімнати літ. №1-5 у двір (замість вікна). Окрім того, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю відповідачу було надано Дозвіл на виконання будівельних робіт №885 від 28.11.2007, зокрема на виконання будівельних робіт з будівництва: у домоволодінні по АДРЕСА_1 , сараю розм. 3,0x4,0 м (на місці частини сараю літ. «В») відповідно до проектної документації, узгодженої та зареєстрованої за №1302 від 22.11.2007.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі №495/5290/19 будо визнано протиправною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення №21 від 06.06.2019, якою ОСОБА_2 було визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 96 КУпАП, визнано протиправною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення №22 від 06.06.2019, якою ОСОБА_2 було визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 96 КУпАП.

Окрім того, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.08.2021 у справі №495/4178/21 було визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення №27 від 22.07.2019, якою ОСОБА_2 було визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-42 КУпАП.

Відтак, станом на дату розгляду цієї справи, відповідач не вважається такою, що притягалась до адміністративної відповідальності за порушення містобудівного законодавства.

Керуючись наведеним, а також враховуючи, що позивач не довів необхідність застосування крайнього заходу впливу на забудовника знесення будівлі, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

1.3. Відповідно до письмових пояснень третьої особи від 30.05.2024, представник Відділу державної архітектурно-будівельного контролю Департаменту економіки та розвитку міста Білгород-Дністровської міської ради Одеської області вважав позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підставними. Таку позицію обґрунтував тим, що 30.05.2019 за результатами проведеного державного архітектурно-будівельного контролю було складено акт перевірки № 71 від 30.05.2019; при проведенні такої позапланової перевірки на об`єкті за адресою: АДРЕСА_3 , власник ОСОБА_2 , на місці частини сараю літ. «В», виявлено збудовану кам`яну будівлю розмірами 4,0х4,4м, висота будівлі 5,6м. Отже ОСОБА_2 самочинно збільшила розміри дозволеної для будівництва споруди. Другий поверх даної будівлі експлуатується як житлове приміщення. Вхід на другий поверх здійснюється через облаштовані металеві зовнішні сходи, які конструктивно закріплені на несучій стіні даної будівлі (роз. 4,0м) зі сторонами домоволодіння по АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_2 порушила вимоги ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність».

ОСОБА_2 хоча і отримала дозвіл на виконання будівельних робіт №885 від 28.11.2007, однак не здала в експлуатацію реконструйовані нею приміщення, акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, який підлягав затвердженню рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, не оформлено.

Відповідно до даних єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, у 2019 році відсутня інформація про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_3 (замовник- ОСОБА_2 ). Отже, ОСОБА_2 порушила вимоги частини 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності.

30.05.2019 ОСОБА_2 видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, який нею не було виконано у встановлений термін та не було скасовано.

Виходячи з викладеного, ОСОБА_2 здійснила виконання самочинних будівельних робіт із будівництва на місці частини сараю літ. «В» - кам`яної будівлі розмірами 4,0х4,4м, висота будівлі 5,6м, що підтверджується відповідним актом перевірки № 71 від 30.05.2019, який є чинним, не скасованим.

Керуючись наведеним, вража, що позов підлягає задоволенню.

2. Рух справи у суді.

Позовну заяву подано до суду 26.03.2024.

Провадження за вказаним позовом у справі відкрите 29.04.2024 за правилами загального позовного провадження; у справі призначено підготовче засідання на 28.05.2024, відкладено на 25.06.2024, 31.07.2024.

Ухвалою суду від 31.07.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 29.08.2024, відкладено на 01.10.2024, 30.10.2024, 05.12.2024, 13.01.2025.

3. Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 із 05.03.2010 є власником 13/100 частин у будинку АДРЕСА_1 (копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.2010, витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 03.02.2010; свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно).

Відповідач ОСОБА_2 є власником 7/100 частин у будинку АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ВЕС № 084719 (встановлено судовим рішенням в адміністративній справі № 495/5290/19 від 28.04.2021, яке набрало законної сили 28.04.2021). Ці 7/100 частин складаються із, у тому числі, 1/3 частина сараю літ. «В».

Вказані частки є складовою об`єкта нерухомого майна житлового будинку загальною площею 1 300 кв.м, (усього під забудовою 837 кв.м., під двором 463 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 ; у сумісному користуванні співвласників значиться: житловий будинок, житловою літ. «А», житловою площею 147,0 кв.м., загальною площею 307,6 кв.м., житловий будинок літ. «Б», житловою площею 51.5 кв.м., загальною площею 153,5кв.м., нежитлова прибудова літ. «Б2» загальною площею 146,4 кв.м., сарай 1/3 кам.бут. 2/3 дерев`яний літ. «В», сарай кам.бут. літ. «Г», сарай кам.бут. літ «Д», сарай 1/3 дерев. 2/3 цегла літ. «I», сарай літ. «К», літня кухня літ. «Л», споруд №2-3, сарай літ. «М».

На підставі рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 751 від 21.06.2007 у домоволодінні по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 надано дозвіл з влаштування дверного отвору з ванної кімнати літ « 1-5» у двір/ замість вікна/; 26.06.2007 позивач отримала дозвіл № НОМЕР_1 Інспекції ДАБК на виконання будівельних робіт з будівництва: у домоволодінні по АДРЕСА_1 , влаштування дверного отвору з ванної кімнати літ « 1-5» у двір /замість вікна.

Згодом на підставі рішення виконавчого комітету № 1302 від 22.11.2007, ОСОБА_2 затверджено проектну документацію та надано дозвіл на будівництво сараю розм. 3*4 м/на місці частини сараю літ «В»/ у домоволодінні по АДРЕСА_1 .

28.11.2007 ОСОБА_2 . Інспекцією ДАБК видано дозвіл № НОМЕР_2 на виконання будівельних робіт. Термін дії дозволу - до 28.11.2008.

17.07.2008 було внесено відповідні зміни до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі проведеного позапланового заходу Відділу ДАБК Білгород-Дністровської міської ради складено акт № 71 від 30.05.2019, припис про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 30.05.2019, два протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 від 30.05.2019 (за результатами перевірки було встановлено здійснення будівництва сараю розмірами 3х4 м з відхиленням від проектної документації, а також експлуатацію об`єкта будівництва без прийняття відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю його до експлуатації). 06.06.2019 начальник відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білгород-Дністровської міської ради виніс постанови № 21, № 22 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1, 5 ст. 96 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу.

Постановою п`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі № 495/5290/19 визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення № 21 від 06.06.2019, якою ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП; визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення № 22 від 06.06.2019, якою ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 96 КУпАП; справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення нею адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 5 ст. 96 КУпАП закрито.

Окрім того, за результатами проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Білгород-Дністровської міської ради винесено постанову № 27 у справі про адміністративне правопорушення від 22.07.2019, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та накладеної на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу (за здійснення будівництва сараю розмірами 3х4 м з відхиленням від проектної документації, а також експлуатацію без об`єкта будівництва без прийняття відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю його до експлуатації).

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.08.2021 у справі № 495/4178/21, яке набрало законної сили 27.08.2021, визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення № 27 від 22.076.2019, якою ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП; справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП закрито.

У межах розгляду справи, що розглядається, учасники справи не заперечили, не спростували обставин щодо правового режиму земельної ділянки, на якій знаходить об`єкт нерухомості - домоволодіння по АДРЕСА_1 , ствердивши, що ані позивач, ані відповідач не є власниками/співвласниками цієї землі, а є користувачами.

4. Норми права, які застосував суд. Висновки суду.

Відповідно до статті 376 ЦПК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови; вказане питання може бути ініційоване відповідним органом державної влади або органу місцевого самоврядування.

Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінена на предмет пропорційності такого втручання.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 947/38994/20 (провадження № 61-5435св24) вказано, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17 (провадження № 61-1460св21) викладено висновок про те, що за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. Позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення (див. постанову Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 459/2076/21, провадження № 61-8047св23).

У постанові Верховного Суду від 18 червня 2024 року у справі № 204/8412/23 (провадження № 61-3803св24) зазначено, що з урахуванням змісту статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в поєднанні з приписами статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за вимогами про знесення самочинного будівництва можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, а також інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За загальним правилом у справах про знесення самочинного будівництва позивач зобов`язаний довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника (співвласника) чи користувача земельної ділянки таким самочинним будівництвом. Лише у випадку доведеності порушення самочинним будівництвом прав позивача, знесення самочинного будівництва можливо оцінювати на предмет можливості його застосування як крайнього заходу впливу на забудовника (постанова Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 947/38994/20, провадження № 61-5435св24).

Згідно з частинами першою третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

У статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У межах розгляду цієї справи позивач не довів, що спірний об`єкт - двоповерхова будівля під літ. «В» розміром 4,0 х 4,4м на території домоволодіння АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом. Зокрема, судом враховано, що залишились не спростованими обставини будівництва на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, або наявність відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; також не доведено істотні порушення будівельних норм і правил.

Суб`єктом доведення вказаних обставин є відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інспекція з державного архітектурно-будівельного контролю, на який покладено відповідний обов`язок та надано повноваження.

Механізм здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду визначає Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 № 698 (далі Порядок 698). Так, нагляд здійснюється головними інспекторами будівельного нагляду ДІАМ шляхом проведення планових, позапланових, документальних і камеральних перевірок. За результатами планової або позапланової перевірки головний інспектор будівельного нагляду ДІАМ, який проводив перевірку, складає акт перевірки з подальшим складенням приписів, постанов.

В матеріалах справи відсутні докази про результати здійсненого державного архітектурно-будівельного нагляду уповноваженими органами, оформлені приписами, постановами, які б були чинними та не виконані забудовником. Також суду не надано результат розгляду спору (судового рішення) за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов`язання відповідача провести відповідну перебудову у зв`язку із істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил.

При цьому, звертаючись до суд із даним позовом ОСОБА_1 , як користувач земельної ділянки, не довів наявність його порушеного права (зокрема власності) спірною забудовою; не заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, оскільки визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно не є предметом цього спору.

У певних випадках спосіб захисту імперативно «прив`язаний» до певного складу правопорушення. У таких випадках можна стверджувати, що спосіб захисту визначений законом (встановлений законом), тобто термін «встановлений законом» означає не просто те, що він названий в законі (наприклад, є в переліку статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України), а те, що спосіб захисту за його змістом кореспондує конкретному правопорушенню. У цих випадках положення частини першої статті 5 ГПК України (аналогічне у частині першій статті 5 ЦПК України) вимагає, щоб суд застосував саме такий спосіб захисту.

Можливі способи захисту прав особи власника, користувача земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна […].

Також, стаття 391 ЦК України визначає право на звернення до суду власника (користувача) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно

На підставі наведеного у сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 4, 12-13, 76-81, 141, 257, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

третя особа - Відділ державної архітектурно-будівельного контролю Департаменту економіки та розвитку міста Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, місцезнаходження: вулиця Михайлівська, 56, місто Білгород-Дністровський , Одеська область.

Повне судове рішення складене 23.01.2025.

Суддя Ю.Ф.Волкова