Справа № 132/3957/24
Провадження № 2/132/211/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"29" січня 2025 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позові вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 23.06.1989 року виконкомом Павлівської сільської ради народних депутатів Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської районної ради народних депутатів Вінницької області № 108 від 31.03.1988 року житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, головою якого являлася ОСОБА_3 , право власності на який зареєстровано 23.06.1989 року КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро техінвентарізації» та записано в реєстрову книгу №4-852 за колгоспним двором, головою якого являлася ОСОБА_3 . Копія даного свідоцтва та довідка №427 від 22.08.2023 року КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро техінвентарізації» про реєстрацію права власності на даний будинок за колгоспним двором, долучені до матеріалів справи.

Свідоцтво про право власності на даний будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 було видане колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,в той період, коли існували колгоспні двори згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на весь житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту, посвідченого 09.03.2017 року секретарем Павлівської сітьської ради Калинівського району Вінницької області Дмитрук М.С., зареєстрованого в реєстрі за №26 ОСОБА_2 заповідала позивачці, ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона матиме право за законом. На день смерті ОСОБА_2 заповіт не змінено і не скасовано.

Будучи єдиною спадкоємицею за заповітом на належне померлій ОСОБА_6 майно, позивачка відповідно до ст.1269 ЦК України звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламова О.В по місцю відкриття спадщини. В результаті чого приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В., була заведена спадкова справа №55/2019 .

Однак оформити свої спадкові права позивачка, як спадкоємиця за заповітом після померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламова О.В не має можливості по тій причині, що відповідно до наданого нею свідоцтва про право власності житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 не є особистою власністю померлої ОСОБА_4 , а належить «колгоспному двору», головою якого була ОСОБА_7 і який відповідно до ст. 318 ЦК України не є суб`єктом власності, оскільки колгоспні двори припинили своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року, тому нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належні їм частки в його майні. По цій причині приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В. 28.11.2024 року за №382/02-31 було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , тому позивач звертається до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує та просить справу розглянути за її відсутності.

Відповідач уповноважений представник Калинівської міської ради вінницької області Трохименко М.В. в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, судом достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 23.06.1989 року виконкомом Павлівської сільської ради народних депутатів Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської районної ради народних депутатів Вінницької області № 108 від 31.03.1988 року житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, головою якого являлася ОСОБА_3 , право власності на який зареєстровано 23.06.1989 року КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро техінвентарізації» та записано в реєстрову книгу №4-852 за колгоспним двором, головою якого являлася ОСОБА_3 . Копія даного свідоцтва та довідка №427 від 22.08.2023 року КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро техінвентарізації» про реєстрацію права власності на даний будинок за колгоспним двором, долучені до матеріалів справи.

Свідоцтво про право власності на даний будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 було видане колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,в той період, коли існували колгоспні двори згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві,отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомості щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Згідно довідки № 977 від 09.12.2024 року Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради згідно запису по господарської книги № 27 (за 1991-1995 роки) станом на 15.04.1991 року головою колгоспного двору була ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 Вони одна проживала та була зареєстрована в даному спадковому будинку, інших зареєстрованих громадян станом на 15.04.1991 року не має. Таким чином, їй одній, як єдиному члену колгоспного двору, належало все майно колгоспного двору.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на весь житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту, посвідченого 09.03.2017 року секретарем Павлівської сітьської ради Калинівського району Вінницької області Дмитрук М.С., зареєстрованого в реєстрі за №26 ОСОБА_2 заповідала позивачці, ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона матиме право за законом. На день смерті ОСОБА_2 заповіт не змінено і не скасовано.

Позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом на майно померлої ОСОБА_4 .

Будучи єдиною спадкоємицею за заповітом на належне померлій ОСОБА_6 майно, позивачка відповідно до ст.1269 ЦК України звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламова О.В по місцю відкриття спадщини. В результаті чого приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В., була заведена спадкова справа №55/2019 .

Однак оформити свої спадкові права позивачка, як спадкоємиця за заповітом після померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламова О.В не має можливості по тій причині, що відповідно до наданого нею свідоцтва про право власності житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 не є особистою власністю померлої ОСОБА_4 , а належить «колгоспному двору», головою якого була ОСОБА_7 і який відповідно до ст. 318 ЦК України не є суб`єктом власності, оскільки колгоспні двори припинили своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року, тому нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належні їм частки в його майні. По цій причині приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В. 28.11.2024 року за №382/02-31 було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Інших спадкоємців на майно померлої ОСОБА_2 ні за законом, ні за заповітом немає, а також немає осіб, які б мали право на обов`язкову частку в її майні.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року,мають вирішуватися за нормами,що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Таким чином, відповідно до вищевказаної довідки № 977 від 09.12.2024 року Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради та виписки з погосподарської книги Павлівської сільської ради за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 станом на 15.04.1991 року склад колгоспного двору в АДРЕСА_1 був наступний:

Голова двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інших членів двору не було.

Таким чином, станом на 15.04.1991 року ОСОБА_6 , як голові і єдиному члену колгоспного двору належало все майно колгоспного двору, а саме весь житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , як такій, що не втратила права в його майні.

Статтею 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка регулювала питання спадкування майна колгоспного двору, встановлено, що у випадку смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інщих членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила спадкування на загальних підставах.

При цьому, відповідно до роз`яснень, викладених у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширювалася на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1.07.1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також у разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Оскільки єдиний член колгоспного двору, а саме ОСОБА_7 померла після ІНФОРМАЦІЯ_4 , то після її смерті відкривалась спадщина на все майно колгоспного двору.

Згідно із ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Таким чином, на день смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на весь житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , оскільки все будинковолодіння належало померлій як єдиному члену колгоспного двору згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 23.06.1989 року виконкомом Павлівської сітьської ради народних депутатів Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської районної Ради народних депутатів Вінницької області №108 від 31.03.1988 року.

Враховуючи, що відповідач позов визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За вказаних обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1233, 1235, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 13, 81, 211, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку літ. А, веранди літ. А, загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м., сараю літ. Б, погріба з шиєю літ. В, криниці № 3, ринковою вартістю 54 907,00 грн. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Павлівка, Калинівського району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя: