_____________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 947/859/25
Провадження № 2-о/947/111/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

07.01.2025 представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Докукіна Світлана Петрівна звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та просить суд, встановити факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дружиною та чоловіком, та встановити факт належності за життя ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.05.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням №10622 від 18 травня 1993 року та зареєстрованого за №4-2222, де її прізвище та ім`я як однієї із співвласників вказане ОСОБА_4 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , дружина заявника ОСОБА_1 . Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини, заявник звернувся із відповідною заявою до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. Однак приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва на спадщтину і рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючих документів померлій, у зв`язку з розбіжностями в наданих документах, що засвідчують особу та ступінь родинного зв`язку (у свідоцтві про укладення шлюбу, призвіще громадянки після укладання шлюбу зазначено « ОСОБА_5 », а в наданих паспорті, свідоцтві про смерть, свідоцтві про право власності на житло призвіще зазначено - « ОСОБА_6 »).

Встановлення факту заявнику необхідно для оформлення права на спадщину. У зв`язку з викладеним представник заявника звернулася до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2025 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Скриль Ю.А.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.01.2025 провадження по справі відкрито в порядку окремого провадження та призначено до судового засідання.

Представник заявника ОСОБА_7 адвокат Докукіна С.П. в заяві посилалася на наступне: ОСОБА_7 разом зі своєю дружиною перебували у шлюбі до дня смерті та проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . На невідповідність у деяких документах щодо розбіжності у їх призвіщах не звертали уваги, заявник неодноразово звертався до різних державних установ, проте ніхто ніколи не звертав уваги на ці розбіжності, вони же своєчасно не усунули недоліки щодо розбіжностей, які містяться у документах відносно їх призвіщ. Через вказані розбіжності ОСОБА_1 позбавлений можливості оформити право на спадщину, після смерті дружини, тому вимушений звернутися з вказаною заявою до суду.

До судового засідання заявник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Докукіна С.П. не з`явилися, надали заяву, відповідно до якої вимоги підтримують та просять їх задовольнити, справу просять розглядати за їх відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій підтвердив той факт, що його батько ОСОБА_1 та померла мати ОСОБА_3 , були чоловіком та дружиною та по день смерті матері проживали разом.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 22 лютого 1992 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 22 лютого 1992 року складено відповідний актовий запис №103.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

ІНФОРМАЦІЯ_6 у подружжя народився син ОСОБА_9 , про що 02 березня 1993 року відділом ЗАГС Київського РВК м. Одеси зроблено актовий запис № 276. В свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 прізвище, ім`я та по-батькові дитини російською мовою записано « ОСОБА_10 », в графі "батько" російською мовою записано « ОСОБА_11 », в графі "мати" російською мовою записано - « ОСОБА_12 ».

18 травня 1993 року на підставі розпорядження органу приватизації від 18.05.1993№10622 ОСОБА_4 та членам її сім`ї чоловіку - ОСОБА_1 , та донькам померлої від першого щлюбу - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в рівних частках було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у приватну, спільну сумісну власність та видано свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 4-2222.

Після 1991 року, у зв`язку з розпадом СРСР та оголошення України незалежною державою, громадянам України замість паспортів громадян СРСР стали видаватися паспорта громадян України.

03 серпня 1997 року ОСОБА_3 Київським РВ УМВС України був виданий паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , в якому її прізвище українською мовою записано « ОСОБА_6 », російською мовою - « ОСОБА_15 ».

29.12.2023 року ОСОБА_1 Київським відділом в м. Одесі Головного управління ДМС в Одеській області був виданий паспорт громадянина України НОМЕР_4 , в якому його прізвище записано « ОСОБА_5 ».

Їх сину також був виданий паспорт громадянина України, а саме: 24 жовтня 2018 року Київським відділом в м. Одесі Головного управління ДМС в Одеській області ОСОБА_2 був виданий паспорт НОМЕР_5 , в якому його прізвище записано « ОСОБА_6 ».

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено актовий запис про смерть № 7582.

Після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , яка належить спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 18.05.1993 року.

У встановлений законом 6-місячний строк ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 , на підставі якої була відкрита спадкова справа № 90/2023.

Дочки спадкодавця від першого шлюбу ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у встановлений законом 6-місячий строк не прийняли спадщину після смерті матері.

Син спадкодавця ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після смерті матері. Відповідно до ч 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

24.12.2024 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. видала ОСОБА_1 лист-роз`яснення в якому зазначила: «в документах, які були надані Вами та копії яких були долучені до спадкової справи № 90/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 є розбіжності, саме:

- в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_6 , виданому Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 01.08.2023 року, актовий запис за №7582 вказано прізвище та ім`я померлої « ОСОБА_3 »;

- у свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 05.12.2024 року, актовий запис за №103, прізвище та ім`я нареченої вказано « ОСОБА_4 »;

- у свідоцтві про право власності на житло виданого 18.05.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів за № 4-2222 прізвище та ім`я однієї з співвласників вказано « ОСОБА_4 ».

У зв`язку з розбіжностями в написанні прізвищ та імені нотаріус рекомендувала звернутись до суду з заявою щодо встановлення факту що ОСОБА_1 та померла ОСОБА_3 є дружиною та чоловіком, а також за встановленням факту належності правовстановлюючого документа померлій.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч.1 п.6 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У зв`язку з тим, що прізвище та ім`я спадкодавця ОСОБА_3 , яке зазначене в свідоцтві про смерть Серія НОМЕР_6 , виданого на підставі паспорту громадянки України не співпадає з її прізвищем та ім`ям зазначеним у Свідоцтві про право власності на житло виданого 18.05.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, на підставі Розпорядження № 10622 від 18 травня 1993 року та зареєстрованого за № 4-2222, а також прізвище спадкодавця ОСОБА_3 не співпадає з прізвищем чоловіка ОСОБА_1 зазначене в його паспорті громадянина України необхідно встановити факт належності спадкодавцю ОСОБА_3 Свідоцтва про право власності на житло виданого 18.05.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, на підставі Розпорядження №10622 від 18 травня 1993 року та зареєстрованого за №4-2222за яким вона є одним із співвласників та факт того, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 є чоловіком та дружиною.

Той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є чоловіком спадкодавця ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також факт належності за життя ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 свідоцтва про право власності на житло виданого 18.05.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, на підставі Розпорядження №10622 від 18 травня 1993 року та зареєстрованого за №4-2222, де її прізвище та ім`я як однієї із співвласників вказане ОСОБА_4 , підтверджується наступними документами:

свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 ,

свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , в якому його прізвище російською мовою зазначено « ОСОБА_5 », прізвища батьків « ОСОБА_15 »,

копією паспорту громадянина України № НОМЕР_4 виданим 29.12.2023 року Київським відділом в м. Одесі Головного управління ДМС в Одеській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

витягом з реєстру територіальної громади від 19.01.2024 року де зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 03.06.1992 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

копією паспорту громадянки України серії НОМЕР_3 , виданим Київським РВ УМВС України в Одеській області 03 серпня 1997 року ОСОБА_3 , в якому прізвище українською мовою зазначено « ОСОБА_6 », російською мовою « ОСОБА_15 »;

місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; в графі сімейний стан російською мовою записано «22.02.1992 отделом ЗАГС Центрального района, гор. Одессы, зарегистрирован брак с ОСОБА_11 »,

копією довідки про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_3 ,

копією паспорту громадянина України № НОМЕР_5 , виданим 24.10.2018 року Київським відділом в м. Одесі Головного управління ДМС в Одеській області ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 ,

копією довідки департаменту надання адміністративних послуг ОМР про реєстрацію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ,

копією довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 23.03.2015 року, де російською мовою записано «дана ОСОБА_12 в том, что она постоянно проживает и зарегистрирована в АДРЕСА_1 », на этой площади также проживают и зарегистрированы: муж- ОСОБА_11 и сын- ОСОБА_10 ,

копією свідоцтва про право власності на житло від 18 травня 1993 року, в якому зазначено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , реєстраційним посвідченням від 01.09.1993 року, де російською мовою записано «Одесское межгородское бюро технической инвентаризации свидетельствует, что квартира, расположенная в АДРЕСА_1 в равных долях зарегистрирована за ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 на праве собственности на основании свидетельства о праве собственности, выданного УЖКХ Одесского горсовета 18 мая 1992 г. р.кн. НОМЕР_7 и записано в реестровую книгу №39 пр.под реестром №47 стр.№74»,

копією розпорядження органу приватизації № 10622 від 18 травня 1993 року, де зазначено, що прохання наймача ОСОБА_4 задовольнити і передати квартиру в якій вона мешкає за адресою: АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Уповноваженим власником квартири визначити ОСОБА_4 ,

копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, де зазначено спадкодавець - ОСОБА_3 , дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 Грузія, Самгорський район, Самгори; дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Такі розбіжності у написанні призвіща заяника та померлої спадкодавеці є результатом лише документальної помилки та некоректного виконання своїх обов`язків працівників державних установ. Однак, така обставина перешкоджає заявнику реалізувати права щодо оформлення спадщини після смерті дружини, що і стало підставою для звернення до суду.

На підтвердження вимог заявник посилався на такі докази: копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 , що видане 23.06.1989 Феодосійським міськвідділом ЗАГС Кримської області, копію паспорту громадянина України № НОМЕР_9 ; копія Довідки № Є4-174343-ф/л від 16.07.2021; копію картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 ; копію паспорту НОМЕР_11 ; копію картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , копію свідоцтво про народження серії НОМЕР_12 , копію паспорту громадянина України серії НОМЕР_13 ; копію картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_14 ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (оригінал знаходиться у ОСОБА_21 ), копію паспорту громадянина України серії НОМЕР_15 та копію картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_22 .

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч.1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення факту, яке має юридичне значення» №5 від 25.05.1998 р. «суд має право розглядати справи про встановлення родинних відносин, якщо підтвердження даного факту необхідно заявнику для отримання в нотаріальних органах свідоцтва про право на спадщину».

У п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

КЦС ВС у постанові від 20.09.2023 у справі № 756/5681/22 вказав, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.

У даному випадку заявник позбавлений можливості прийняти спадщину після смерті дружини, для реалізації законних прав та інтересів йому необхідно встановити, що правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на житло, належить ОСОБА_3 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2018 року по справі № 545/1472/17 (провадження № 61-1584св17) зазначено, що «при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства».

Як зазначено у п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Зі змісту статті 319 ЦПК України випливає, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки у судовому засіданні було встановлено, що при виготовленні свідоцтва про право власності на житло від 18 травня 1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням органу приватизації №10622 від 18.05.1993 р., реєстр №4-2222, була допущена помилка і призвіще ОСОБА_6 вказано « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_23 », вказано ім`я « ОСОБА_23 », заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст ст 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги підтвердження обставин існування подружніх відносин між заявником ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_3 , проживання однією сім`єю по день смерті, а також те, що встановлення юридичних фактів має значення для охорони прав та інтересів заявника, оскільки останній позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити вказаний факт з метою оформлення ним право на спадщину, суд дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню та встановлення факту того, що ОСОБА_1 є чоловіком померлої ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були чоловіком та ружиною, за життя останньої.

Встановити факт належності за життя ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтва про право власності на житло виданого 18.05.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням № 10622 від 18 травня 1993 року та зареєстрованого за № 4-2222, де її прізвище та ім`я як однієї із співвласників вказане « ОСОБА_4 ».

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, через Київський районний суд м. Одеси.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заінтересована осаоба: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складене та підписане 06.02.2025.

Суддя Ю. А. Скриль