Провадження №2/592/398/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді Костенко В.Г., за участю секретаря судового засідання Сидоренко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції сторін та третьої особи.

Позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Мають з ним дитину, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15.12.2009 шлюб розірвано. З моменту розлучення, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини. Він також не надає належної допомоги на утримання дитини. За рішенням суду з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина. Однак відповідач рішення суду не виконує, не сплачує аліменти та заборгованість по аліментах, та жодним іншим чином фінансово не допомагає утриманню сина. Позивачка з сином проживають окремо.

Відповідач відзив не подавав.

Третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надала висновок від 30.01.2025 №171/27.1-26 про можливість позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У висновку зазначено, що служба вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Такий висновок мотивований тим, що співробітником служби проведена бесіда з позивачкою та дитиною. Зі слів позивачки батько дитини повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та покинув їх коли дитині ще не було 2 років. Неповнолітній ОСОБА_5 повідомив, що він не вважає своїм батьком ОСОБА_2 , оскільки в розумінні дитини батько - це людина, яка - виховує, навчає, готує до дорослого життя, допомагає подолати труднощі, всі ці необхідні речі для нормального розвитку дитини ОСОБА_5 не отримував від свого біологічного батька. ОСОБА_5 повідомив, що підтримує повністю рішення щодо позбавлення батьківських прав відповідача відносно себе. Розмову з відповідачем не вдалося провести, оскільки номер телефону, зазначений в позовній заяві, не відповідає. Також, у відповідача існує заборгованість, близько 80 тисяч гривень, зі сплати аліментів на утримання дитини.

В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та пояснила, що бажає відповідача позбавити прав, щоб він у майбутньому не міг вимагати від сина утримання. Окремо пояснила, що після припинення шлюбу не домовлялася, як буде спільно з відповідачем утримувати та виховувати дитину. Разом з цим вона не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з дитиною. Приблизно у 2010 році просила відповідача узяти дитину до себе на якийсь час і відповідач відгукнувся та доглядав дитину. Відповідач сплачував їй аліменти, але коли збирала документи для позову у виконавчі службі дізналася, що відповідач платив аліменти у недостатньому розмірі через, що утворилася заборгованість. До того правильністю сплати аліментів не цікавилася.

Представник позивачки підтримав вимоги.

Представник третьої особи, Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради, в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду висновок від 30.01.2025 №171/27.1-26.

Син сторін, ОСОБА_4 , підтримав позов та бажає позбавити відповідача батьківських прав. Також пояснив суду, що не хоче у майбутньому опікуватися батьком. Він не цікавиться його життям. Зі слів матері батько зловживав алкоголем, а тому вони розійшлися. Приблизно сім років тому батько приходив до нього на день народження, подарував подарунок, дав грошей. В останнє з батьком спілкувався на свій день народження у 2023 році. Казав батьку, що бажає спілкуватися з батьком й той поставився схвально, але після цього не приходив. Перед зверненням з позовом до суду мати розповіла йому, що батька можна позбавити батьківських прав, щоб він не мав у майбутньому права вимагати від нього його утримувати.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 23.09.2024 судом прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Судовий розгляд призначено у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання о 09-00 год. 05.11.2024.

05.11.2024 підготовче судове засідання відкладено на 09-00 год. 04.12.2024 у зв`язку з неявкою відповідача.

Ухвалою від 04.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 09-00 год. 30.01.2025.

В судове засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суду не повідомляв. Поштовий конверт з повісткою повернувся до суду з відміткою пошти адресат відсутній за місцем проживання.

Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстровані у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Поряд з цим підстав визначених ч. 2 ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи немає.

Ураховуючи наведене суд вирішив розглядати справу у відсутності відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Суд встановив, що 09.09.2006 сторони вступили в шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області за актовим записом № 1744, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 .

15.12.2009 шлюб між сторонами розірвано, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 15.12.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1111, серія НОМЕР_3 .

Ковпаківським районним судом м. Суми ухвалено рішення у справі №2-3994/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Цим рішенням стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1 / 4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця до повноліття дитини, починаючи стягнення з 01.12.2009. На виконання рішення видано виконавчий лист№2-3994/09 від 11.12.2009.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідачем, що складений державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у міста Суми станом на 30.08.2024 вбачається, що за період з 18.10.2018 по 30.08.2024 боржник, відповідач по справі, сплачував аліменти не в повному обсязі або взагалі не сплачував аліменти. В результаті чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Загальна сума заборгованості станом на 30.08.2024 становить 77 552 грн 70 коп.. У той же час з розрахунку вбачається, що відповідач системно платив аліменти але у меншому розмірі ніж передбачено у законі. Останній платіж відповідач здійснив за травень 2024 року. Позивачка не надала доказів про несплату аліментів у період вересня 2024 року січня 2025 року.

Навчальними закладами видані наступні довідки відносно ОСОБА_4 - КУ СУМСЬКА ЗОШ №22 СМР № 84 від 09.09.2024, ДНЗ «СУМСЬКИЙ ЦЕНТР ПТО ХАРЧОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ, ТОРГІВЛІ ТА РЕСТОРАННОГО СЕРВІСУ» № 365 від 22.08.2024, ОК НТЗ «СУМСЬКА КІННА ДЮСШ» вих. № 63 від 26.08.2024.

Так зазначено, що в КУ СУМСЬКА ЗОШ №22 СМР останній дійсно навчався з 01.09.2014 по 25.05.2023. За час навчання в закладі ОСОБА_4 батько з питань навчання та виховання дитини з класним керівником та вчителями не спілкувався, не брав участі у батьківських зборах. Відвідувала батьківські збори, цікавилася навчанням та вихованням сина мати - ОСОБА_1 .

ДНЗ «СУМСЬКИЙ ЦЕНТР ПТО ХАРЧОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ, ТОРГІВЛІ ТА РЕСТОРАННОГО СЕРВІСУ» повідомив, що у 2023-2024 навчальному році батько ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , з питань навчання та виховання сина ОСОБА_6 участі не приймав. З класним керівником, майстром виробничого навчання, адміністрацією навчального закладу не спілкувався, батьківських зборів не відвідував.

ОК НТЗ "СУМСЬКА КІННА ДЮСШ" повідомило про те, що ОСОБА_4 дійсно працює у вище зазначеному закладі на посаді «Коваль ручного кування», з неповним робочим днем (4 години на день) з 16.11.2023 і по теперішній час.

Також ДНЗ «СУМСЬКИЙ ЦЕНТР ПТО ХАРЧОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ, ТОРГІВЛІ ТА РЕСТОРАННОГО СЕРВІСУ» видав 02.09.2024 характеристику ОСОБА_4 , з якої вбачається, що він навчається в даному навчальному закладі з 01.09.2023, за спеціальністю «Кухар, кондитер». За час навчання показав себе як дуже дисциплінований та здібний учень. Навчається на достатньому та високому рівнях . Загальноосвітній рівень високий. Пам`ять добра. За характером спокійний, урівноважений, витриманий, ввічливий, духовно розвинений. Проявляє ініціативу, щодо громадських доручень. Приймав активну участь у всіх позакласних заходах групи та виховних заходах центру. До доручень ставився відповідально. З дорослими поводиться поважно. У спілкуванні відкритий, порядний, товариський. В колективі - самостійний, на зауваження реагує адекватно. Має товаришів у групі, до справи групи не байдужий. Відношення до товаришів добре. Завжди готов надати їм допомогу. Реакція на критику товаришів і старших адекватна. Знаходить спільну мову з батьками , завжди з повагою відноситься до їх. Фізично розвинутий, має трудові навики, працелюбний, самостійний. Правопорушень не здійснював. Мати приділяє належну увагу вихованню сина.

На час судового розгляду позивачка з дітьми ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить позивачці на праві власності. Вказані факти підтверджується інформацією на запит про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 14.03-08/132782 від 21.08.2024 та договором дарування квартири від 25.11.2001.

Свідок ОСОБА_8 , рідний брат позивачки, пояснив, що у сестри з чоловіком (відповідачем у справі) були погані стосунки. Відповідач зловживав спиртним. Бачив останнього регулярно у стані сп`яніння. Після припинення шлюбу вихованням дитини займалася позивачка самостійно. Вона скаржилася, що відповідач не приходив до дитини. Одного разу, відповідач не прийшов на день народження до дитини. Свідок зателефонував відповідачу на телефон НОМЕР_4 і спитав чому той не прийшов до дитини. На це він відповів, що не бажає бачити колишню дружину та дитину. Нікому не розповідав про цю розмову. У минулому році спілкувався з племінником і той казав, що буде позбавляти відповідача батьківських прав. Це також казала позивачка. Більше трьох років тому зі слів позивачки відповідач сплачував аліменти не регулярно, інколи 200 грн..

Свідок ОСОБА_9 , співмешканка рідного брата, пояснила, що знає позивачку сім років. Зі слів позивачки відповідач не спілкується з позивачкою та дитиною і ніяк не допомагає. Відповідач щонайменше двічі вітав дитину з днем народження. Приблизно півроку відповідач не сплачує аліменти. Зі слів дитини він бажає позбавити батька батьківських прав.

Докази відхилені судом

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Позивачка у обґрунтуванні позову надала акт ОСББ «Ковпака 89» від 06.09.2024 щодо фактичного проживання не за місцем офіційної реєстрації. У акті зазначено, що позивачка мешкає в квартирі АДРЕСА_2 , з 07.09.2001 по теперішній час. Разом з нею проживають: син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на її одноособовому утриманні. Разом з ними в період часу з 01.11.2005 по 28.09.2008 фактично, без офіційної реєстрації, проживав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після 28.09.2008 вказаний громадянин в кв. АДРЕСА_3 не з`являвся. У вихованні та забезпеченні сина участі з 28.09.2008 не приймав.

Такий доказ не може бути прийнятий судом з ряду підстав. Складання такого акту не передбачено законом. Збір вказаної у акті інформаціє не стосується діяльності ОСББ. Фактично у акті містяться відомості зібрані за період до створення ОСББ, що підтвердила позивачка. Більше того, зі змісту акту вбачається, що у ньому наведена інформація зі слів мешканців будинку, тобто інформація зібрана у порядку властивому для отримання від свідків.

Ураховуючи наведене суд не бере до уваги зазначений акт.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

З встановлених обставин вбачається, що спірні правовідносини є сімейними однак для вирішення справи слід врахувати наступне.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

При цьому суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивачка не довела, та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Висновок від 30.01.2025 №171/27.1-26 Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про можливість позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України). Сам по собі висновок не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини.

Факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та наявність заборгованості не вказує на свідоме ухилення від виконання обов`язків. Навпаки позивачка зазначала, що відповідач не працює. Натомість з розрахунку вбачається, що відповідач переважно щомісячно сплачував аліменти, погашав заборгованість. Позивачка казала, що про неналежні суми сплати аліментів дізналася при підготовці до подачі позовної заяви. Тобто позивачка тривалий час не з`ясовувала питання правильності сплати аліментів та вважала достатньою участь відповідача в утриманні дитини. Разом з цим позивачка не надала доказів того, що відповідач свідомо платив аліменти у меншому розмірі. Суду не доведено, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів у більшому розмірі, не надано якихось попереджень від виконавця або докази спрямовані на примусове стягнення заборгованості тощо.

Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова ВС від 24.10.2018 у справі № 761/2855/17, провадження № 61-35494св18).

Ураховуючи наведене у сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивачки є необґрунтованими, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 12, 42, 77-80, 141, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_4 , РНОКПП у справі відсутній), третя особа Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради (місцезнаходження м.Суми вул. Харківська, 35 код ЕДРПОУ 34743343) про позбавлення батьківських.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 31.01.2025.

Суддя В.Г. Костенко