Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4550/24 Головуючий у 1-й інст. Петровська М.В.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін м. Житомирі цивільну справу №296/4550/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю « Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петровської М.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" звернулося до суду з даним позовом у якому просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором № 323368-КС-003 про надання кредиту від 09.12.2021, що становить 64 071,53 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 32 694,60 грн; суми прострочених платежів по процентах 28 526,93 грн; суми прострочених платежів за комісією 2 850,00 грн та 2422,40 грн судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 09 грудня 2021 року між ТОВ "Бізнес позика" та ОСОБА_1 було укладено договір №323368-КС-003 про надання кредиту, який підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 20 000 грн та зобов`язався його повернути і сплатити проценти за користування кредитом. Також 06 лютого 2022 року між ТОВ "Бізнес позика" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору №323368-КС-003 про надання кредиту, який підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого останній отримав додатковий кредит на суму 19 000 грн. Оскільки відповідач в повному обсязі не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, у нього виникла заборгованість.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2024 року позов ТОВ "Бізнес позика" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес позика" заборгованість за кредитним договором №323368-КС-003 від 09 грудня 2021 року в загальному розмірі 52 480,03 грн, з якої: 29 694,60 сума заборгованості за отриманим кредитом; 22 785,43 грн сума заборгованості за відсотками. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» 1984,15 грн судових витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ "Бізнес позика" подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 3000,00 грн, за відсотками в сумі 5741,50 грн та комісії в сумі 2850,00 грн, а всього 11591,50 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що із розрахунку заборгованості вбачається, що: - сума заборгованості за кредитним договором станом на 06.05.2024 складає 64 071,53 грн та складається із: заборгованості за кредитом 32 694,60 грн; заборгованості за відсотками 28 526,93 грн; заборгованості за комісією 2 850 грн. Всього видано кредиту 39 000 грн, всього нараховано відсотків 37 139,95 грн, всього нараховано комісії 5 850 грн. Всього сплачено: за кредитом 6 305,40 грн; за відсотками 8 613,02 грн; - ОСОБА_1 23.12.2021 та 06.01.2022 вніс на погашення заборгованості по 4 400,00 грн, які Товариство зарахувало на погашення відсотків в сумі 4 495 грн, на погашення кредиту в сумі 1 305 грн (06.01.2022) та на погашення комісії 3 000 грн. Як встановлено судом, згідно умов договору про надання кредиту № 323368- КС-003 від 09 грудня 2021 року та додаткової угоди № 1 до договору про надання кредиту №323368-КС-003 від 06 лютого 2022 року загальний розмір кредиту становить 39 000 грн (30 000 грн + 19 000 грн), 31 398,45 грн відсотків за користування кредитом (12 200 грн + 19 198,45 грн), комісія за надання кредиту складає 5 850 грн (3 000 грн + 2850 грн). При цьому, вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим у частині часткової відмови у стягненні процентів за користування кредитом, а зазначені висновки суду першої інстанції базуються на: - хибному ототожненню ним процентів, які нараховуються протягом строку кредитування у відповідності до вищевказаних норм ЦК України в якості правомірної плати за користування кредитними коштами, наданими позивачем у відповідності до умов Кредитного договору (статті 1048 та 1056-1 ЦК України) та процентів, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання, тобто у випадку, коли сума кредиту за кредитним договором не повертається позичальником у визначений ним строк (частина друга статті 625 ЦК України); - помилковому сприйняттю норм ЦК України та ЦПК України та існуючої судової практики щодо, начебто, можливості суду зменшувати розмір процентів за кредитним договором, які нараховуються протягом строку кредитування (статті 1048 та 1056-1 ЦК України). Відсотки по кредитному договору №323368-КС-003 нараховані в період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту та відповідають нормам ЦК України, умовам договору про надання кредиту та правилам. Штрафні санкції не нараховувались та не включені до позовних вимог. Пунктом 1 договору визначено: «Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів (надалі Договір). Тип Кредиту: Кредит. Строк кредиту: 16 тижнів. Процентна ставка: в день 0,77501351, фіксована. Комісія за надання Кредиту: 3 000,00 грн. Загальний розмір наданого Кредиту: 20 000,00 грн. Термін дії Договору: до 31.03.2022 р. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 35 200,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 3399,63 процентів. Пунктом 2 Договору визначено: «Протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів». В третьому пункті Договору сторони визначили обов`язковий графік платежів за Договором. Тобто, якщо Позичальник сплачує заборгованість без порушень графіку платежів визначеного п.3 Договору, то лише в такому випадку треба було б сплатити по кредиту всього 35 200,00 грн., з яких проценти за користування кредитом у сумі 12 200,00 грн., оскільки у такому випадку з кожним платежем сума загального боргу на яку нараховується кожного дня проценти за відсотковою ставкою 0,77501351 % зменшується. Отже, загальна сума до сплати по відсоткам дійсно становила би 35 200,00 грн. лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів. Також, 06.02.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 323368-КС-003 про надання кредиту. Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надає Позичальнику додатково кредит в сумі 19 000,00 грн. Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 2 850,00 грн. В пункті 4 сторони погодили Продовжити термін дії Договору до 29.05.2022 року. В цьому пункті Додаткової угоди сторони визначили новий обов`язковий графік платежів за Договором. З нового обов`язкового графіку вбачається, що, якщо Позичальник сплачує заборгованість без порушень графіку платежів визначеного п.3 Договору, то лише в такому випадку треба було б сплатити по кредиту всього 54 743,05 грн., з яких проценти за користування кредитом у сумі 19 198,45 грн., оскільки у такому випадку з кожним платежем сума загального боргу на яку нараховується кожного дня проценти за відсотковою ставкою 0,77501351 % зменшується. Отже, загальна сума до сплати по відсоткам дійсно становила би 54 743,05 грн. лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів. Однак, боржником було здійснено лише п`ять платежів на загальну суму 17 918,42 грн. за Договором № 323368-КС-003 про надання кредиту, розрахунок та розмір якої зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 323368-КС-003 Позичальника, чим порушено зобов`язання, встановлені договором, що цілком закономірно призвело до загального подорожчання кредиту, оскільки відсоткова ставка в розмірі 0,77501351% нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості, що чітко передбачено п.2 Договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 0,77501351% нараховані Позивачем чітко в межах дії Договору (з врахуванням продовження строку дії договору згідно Додаткової угоди), а саме з 09.12.2021 р. по 29.05.2022 р. включно, тобто після 29.05.2022 р. проценти не нараховувались. Зважаючи на вищезазначене, Позивачем правомірно здійснювалось нарахування процентів саме на неповернену суму кредиту, і навіть після сплати Відповідачем грошової суми в розмірі 8 613,02 гривень в рахунок сплати заборгованості за нарахованими процентами, її розмір становить саме 28 526,93 гривень, що знайшло своє відображення в Розрахунку. На підставі викладеного вбачається, що розрахунок заборгованості наданий Позивачем по кредитному договору №323368-КС-003 повністю відповідає умовам Договору, а розмір нарахованих процентів відповідає нормам ст. 1048, 1050 та 1056-1 ЦК України.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи, а саме йому була направлена копія апеляційної скарги та ухвала про відкриття провадження у справі на електронну адресу, яку він зазначив в договорі про надання споживчого кредиту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись з позовом до суду ТОВ «Бізнес Позика» посилається на те, що 09 грудня 2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 323368-КС-003 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору, ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 20000,00 грн строком на 16 тижнів, тобто до 31.03.2022, стандартна процентна ставка в день 0,77501351 фіксована, комісія за надання кредиту в сумі 3000,00 грн, орієнтована загальна вартість кредиту - 35200,00 грн. Договір підписано електронним цифровим підписом сторін.

09 грудня 2021 року ТОВ «Бізнес позика» направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 323368-КС-003 про надання кредиту та ОСОБА_1 , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення указаного договору про надання кредиту, на умовах визначених офертою та підписана ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.

09 грудня 2021 року ТОВ «Бізнес позика» перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 20 000,00 грн на його особистий рахунок, що підтверджується квитанцією №469425791, чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі.

06 лютого 2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №323368-КС-003 від 09.12.2021 у якій кредитодавець та позичальник домовилися, що після укладення додаткової угоди кредит збільшується на 19000,00 грн, продовжено строк кредиту на 59 днів, продовжено строк дії договору до 29.05.2022 року, сума отриманого кредиту становить 32694,60 грн, орієнтовна річна процентна ставка 2389,63 процентів, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 54743,05 грн , комісія за зміну умов договору 2850,00 грн.

06 лютого 2022 року ТОВ «Бізнес позика» перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 19 000,00 грн на його особистий рахунок, що підтверджується квитанцією №490663959, чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі.

Відповідно до довідки про стан заборгованості та розрахунку заборгованості за кредитним договором №323368-КС-003 від 09.12.2021, за ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 64071,53 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 32694,60 грн, по відсоткам в розмірі 28526,93 грн, по комісії в розмірі 2850,00 грн.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 здійснив часткову сплату на погашення заборгованості з 23.12.2021 по 06.01.2022 внесено по 4400,00 грн, які Товариство зарахувало на погашення відсотків в сумі 4495,00 грн, на погашення кредиту в сумі 1305,00 грн та на погашення комісії в сумі 3000,00 грн. З 20.01.2022 по 06.02.2022 було внесено відповідачем на погашення заборгованості 9118,42 грн, з яких: 5000,04 грн зараховано на погашення кредиту, 4118,02 грн зараховано на погашення відсотків.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з наступного розрахунку: 32 694,60 грн (прострочений платіж по тілу кредиту) - 3 000 грн (сума коштів що була зарахована позивачем на погашення комісії) + 31 398,45 грн (відсотки, встановлені договором та угодою) - 8 613,02 грн (сплачені відсотки відповідачем).Також суд не вбачає підстав для стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованості за комісією у розмірі 2850,00 грн.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, колегія суддів враховує наступне.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність договору споживчого кредиту 323368-КС-003 та додаткової угоди до договору від 06.02.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» .

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У даній справі встановлено, що 09 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписав договір про надання споживчого кредиту № 323368-КС-003. Відповідно до умов договору, ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 20000,00 грн строком на 16 тижнів, тобто до 31.03.2022, стандартна процентна ставка в день 0,77501351 фіксована, комісія за надання кредиту в сумі 3000,00 грн, орієнтована загальна вартість кредиту - 35200,00 грн.

06 лютого 2022 року ОСОБА_1 підписав додаткову угоду до договору №323368-КС-003 від 09.12.2021 у якій кредитодавець та позичальник домовилися, що після укладення додаткової угоди кредит збільшується на 19000,00 грн, продовжено строк кредиту на 59 днів, продовжено строк дії договору до 29.05.2022 року, сума отриманого кредиту становить 32694,60 грн, орієнтовна річна процентна ставка 2389,63 процентів, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 54743,05 грн , комісія за зміну умов договору 2850,00 грн.

Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня. За період фактичного користування кредитом, із врахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту.

Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість без порушень графіку платежів визначеного п.3 договору, дійсно йому треба було б сплатити проценти за користування кредитом в сумі 12200,00 грн, та згідно додаткової угоди 19198,45 грн, оскільки з кожним платежем сума загального боргу, на яку нараховуються кожного дня відсотки в розмірі 0,77501351 та з 06.02.2022 у розмірі 23%, зменшується.

Однак, із наданих доказів слідує, що боржником не здійснювалося погашення заборгованості відповідно графіку до договору №484344-КС-001 про надання споживчого кредиту, чим порушено зобов`язання встановлені договором, що призвело до подорожчання кредиту, оскільки відсоткова ставка в розмірі 1,15012500% нараховувалась за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості.

При цьому, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 0,77501351% нараховані позивачем у період з 09.12.2021 по 29.05.2022 , тобто чітко в межах дії договору (59 днів). Загальна сума нарахованих відсотків становить 32694,60 грн, і зазначена сума після закінчення строку дії договору (29.05.2022 року) не змінювалася.

Отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до договору. Протягом строку кредитування, визначеного в цьому договорі, плата за користування кредитом нараховувалась на залишок заборгованості по кредиту, розмір якої був більшим, ніж зазначено у графіку платежів, з огляду на неналежне виконання зобов`язань відповідачем.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 5741,50 грн не відповідає вимогам закону.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Умовами договору про споживчий кредит передбачено, що комісія становить 3000,00 грн, за зміну умов договору - 2850,00 грн, Товариство у позовній заяві просило стягнути 2850,00 грн - сума прострочених платежів за комісією.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 погашено заборгованість по комісії у розмірі 3000,00 грн, та станом на 10.04.2024 року заборгованість відповідача по комісії за надання кредиту становить 2850,00 грн (5850,00 грн 3000,00 грн).

Відтак, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за комісією у розмірі 2850,00 грн, тому рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення вказаної вимоги.

Відтак, помилковим є розрахунок суду першої інстанції щодо зарахування 3000,00 грн на погашення заборгованості за тілом кредиту, а не на погашення заборгованості по комісії, як було здійснено Товариством, згідно розрахунку заборгованості. Отже, сума заборгованості за тілом кредиту, згідно договору споживчого кредиту від 09.12.2021 та додаткової угоди до договору від 06.02.2022 становить 32694,60 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про задоволення вимоги в частині стягнення залишку заборгованості по тілу кредиту, відсотках та комісії.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту в сумі 3000,00 грн, відсотків за користування кредитом у розмірі 5741,50 грн та комісії в розмірі 2850,00 грн скасувати та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення про задоволення вказаних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2422,40 грн та апеляційної інстанції у розмірі 2906,88 грн., а всього 5329,28 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2024 року скасувати в частині незадоволених позовних вимог та в частині судового збору і ухвалити у вказаних частинах нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишок заборгованості за кредитним договором №323368-КС-003 від 09 грудня 2021 року у розмірі 3000,00 грн по тілу кредиту, залишок заборгованості за відсотками у розмірі 5741,50 та 2850,00 грн комісії, а всього 11591,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2422,40 грн та в суді апеляційної інстанції у розмірі 2906,88 грн, а всього 5329,28 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді