Справа № 461/946/23 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/3220/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Ковальчука Ю.П.;

адвоката Заставного Р.А. представника позивачки ОСОБА_1 ;

відповідача ОСОБА_2 та його представника

адвоката Голуба С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 30 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 20.04.2021 року о 19 годині 00 хвилин на вул. Під Дубом, 7Б у місті Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Peugeot 2008», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , результатом якої став наїзд автомобіля під керуванням ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_1 , яка внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження.

21.04.2021 року за фактом даної ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000683 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, під час проведення досудового розслідування у якому було проведено судово-медичну експертизу і згідно Висновку експерта від 01.06.2021 року № 633 ОСОБА_1 в результаті вказаної ДТП отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. 31.12.2021 року у вищезгаданому кримінальному провадженні складено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Зазначалося, що внаслідок отриманих в ДТП травм позивачці було завдано шкоду і у неї виникло право на відшкодування цієї шкоди за рахунок відповідачів, оскільки у результаті ДТП позивачка з 21 по 26 квітня 2021 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП КЛШМД м. Львова з діагнозом: закритий уламковий перелом нижньої третини правої ліктьової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів. Перелом суглобової западини лівої лопатки з переходом на основу дзьобоподібного відростка. Закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці. Часткове пошкодження лівого ключично-акроміального зчленування (Тоssi 1-2). Забій області правого кульшового суглобу.

Увесь час перебування на стаціонарному лікуванні, ОСОБА_1 почувалась незручно, дискомфортно, так як потребувала постійного стороннього догляду, адже не могла самостійно себе обслуговувати. Позивачка була вимушена проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, витерплювати болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Таким чином, позивачці було завдано фізичної болі (фізична біль носить триваючий характер та супроводжуватиме її впродовж довгого періоду часу) та страждання, які довелося пережити їй впродовж цілого періоду лікування. Всього позивачка перебувала на лікуванні з 21 квітня по 21 вересня 2021 року.

Зазначалося, що незважаючи на те, що з часу ДТП минув тривалий період часу, у ОСОБА_1 чутливість правої руки, яку було прооперовано, і досі не відновлено, вона постійно відчуває присутність металевої пластини, якою з`єднані кістки. Стверджувалося, що позивачка і досі не може повернутися до звичного для себе життєвого укладу, адже обидві руки не можуть виконувати звичні для неї навантаження. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Зазначалося, що у позивачки були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. З урахуванням викладеного позивачка розмір моральної шкоди оцінює у 150 000 гривень.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахованою у АТ «СГ «ТАС» (Приватне), а транспортного засобу марки «Peugeot 2008», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - у ПрАТ СК «ВУСО» відповідно до договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивачка звернулася із заявою до страховика щодо здійснення страхового відшкодування по вказаному страховому випадку, в тому числі - пов`язаного із моральною шкодою в розмірі 1 655, 10 гривень. Таким чином, з огляду на те, що станом на дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпечених транспортних засобів, внаслідок дії яких заподіяно позивачці шкоди, була застрахованою, то різниця між фактичним розміром моральної шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 148 344, 90 гривень, які і просить стягнути з відповідачів солідарно (том 1, а.с. 1-7).

03 червня 2023 року відповідачка ОСОБА_4 зареєструвала шлюб і змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (том 2, а.с. 62).

Оскаржуваним рішенням вищезгаданий позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 148 344 грн. 90 коп.

Вирішено питання судових витрат (том 2, а.с. 5-10).

Вищезгадане рішення оскаржили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Апелянт ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до нього, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що він за наслідками ДТП до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався.

Вважає, що положення статей 1187 та 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167 ЦК України, а оскільки «у даній справі норми статті 1188 ЦК України застосуванню не підлягають», то ОСОБА_2 не може «нести спільно з …. ОСОБА_4 солідарну шкоду у розумінні положень частини другої статті 1188 ЦК України, яка підлягає відшкодуванню» (том 2, а.с.14-18).

Апелянт ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до неї скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що судом в основу оскаржуваного рішення покладено висновок експерта №КСЕ-19/114-21/20163 від 30.11.2021 року за наслідками комплексної судової відео-технічної експертизи у кримінальному провадженні, в ході якої за допомогою робочої станції експерта та спеціального програмного забезпечення було проведено розкадровку відеофайлу на якому зафіксовані обставини скоєння ДТП, однак апелянт вважає цей висновок «недопустимим доказом у розумінні статті 87 КПК України».

Звертає увагу на те, що ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 07.11.2024 року її звільнено від кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а тому вважає, що її « ОСОБА_3 вина не доведена».

Звертає увагу на те, що водій ОСОБА_2 в ході ДТП перевищив швидкість, чим порушив вимоги пункту 12.4 Правил дорожнього руху України (том 2, а.с. 47-51).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року апеляційний розгляд справи було призначено на 14-00 год. 27 січня 2025 року (том 2, а.с. 73).

Апелянт ОСОБА_3 та її представник, адвокат Мотринець І.М., будучи своєчасно (28.11.2024 року) належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду справи (том 2, а.с. 78, 83-85), станом на 14-00 год. 27 січня 2025 року в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та його представника на підтримання доводів поданої ними апеляційної скарги та заперечення доводів апеляційних скарг зі сторони представника позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ця ухвала, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина 6 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (а, відтак, у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає) те, що:

-20.04.2021 року о 19 годині на вул. Під Дубом, 7Б у місті Львові мала місце ДТП за участю автомобіля марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Peugeot 2008», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , результатом якої став наїзд автомобіля під керуванням ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_1 , яка внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості;

-21.04.2021 року за фактом даної ДТП було внесено відомості до ЄРДР за №0000683 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 07.11.2024 року у справі №461/849/22 за наслідками розгляду вищезгаданого кримінального провадження №0000683 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, ОСОБА_6 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (том 2, а.с. 58-61), тобто з нереабілітуючих підстав.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про нібито недоведеність її вини у ДТП, наслідком якої стало заподіяння позивачці ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, до уваги прийматися не можуть.

Безспірним є те, що в результаті отримання в ДТП тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду: ця обставина відповідачами також не оспорюється.

За змістом частини 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала.

Цивільним кодексом України також встановлено, що:

-особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187);

-якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина 2 статті 1188);

-особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (частина 1 статті 1190).

Тілесні ушкодження в ДТП ОСОБА_1 отримала в результаті наїзду на неї саме автомобіля під керуванням відповідача ОСОБА_2 , який з метою уникнення зіткнення з автомобілем відповідачки ОСОБА_6 виїхав на тротуар.

Відсутність умислу потерпілої ОСОБА_1 в цій ДТП ніхто під сумнів не ставить.

Відповідачем ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами наявність фактору непереборної сили, оскільки він усвідомлював (або мав усвідомлювати) можливі наслідки від виїзду своїм автомобілем на тротуар навіть уникаючи зіткнення з автомобілем відповідачки ОСОБА_6 .

За вищенаведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідачі повинні солідарно відповідати за моральну шкоду, яку було ними заподіяно позивачці в результаті взаємодії автомобілів (як джерел підвищеної відповідальності) під їхнім керуванням - незалежно від наявності чи відсутності вини кожного з них у заподіянні цієї шкоди.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційні скарги на нього, доводи яких не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 30 вересня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 04 лютого 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.