Єдиний унікальний номер судової справи: 490/7245/23
Провадження №22-ц/812/118/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

03 лютого 2025 року м. Миколаїв справа № 490/7245/23

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Басарабом Володимиром Васильовичем, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2024 року, ухвалене у складі головуючого судді Афоніної С.М. в приміщенні цього ж суду в м. Миколаєві, повний текст рішення складено 04 листопада 2024 року, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ященко Катерина Леонідівна, про визнання права власності в порядку спадкування та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

01 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (далі - ГУ ПФУ в Миколаївській області), третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ященко К.Л., про визнання права власності в порядку спадкування та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2023 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Заводського районного суду м.Миколаєва.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона є донькою пенсіонера Збройних сил України ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі №400/1100/22 зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року, обчисленого на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 забезпечення №9/1/3713 від 17 грудня 2021 року з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та провести виплати за перерахованою пенсією, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Рішення суду набрало законної сили, внаслідок цього виникла заборгованість з виплати пенсії перед ОСОБА_2 за період з 01 квітня 2019 року по 01 квітня 2022 року.

Позивач вказувала, що 07 липня 2023 року вона звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області з письмовою заявою щодо надання розрахунку заборгованості по пенсії ОСОБА_2 , яка виникла на виконання зазначеного рішення Миколаївського окружного адміністративного суду.

Листом відповідача від 21 липня 2023 року їй було відмовлено у наданні розрахунку існуючої суми заборгованості з посиланням на те, що підстави у нарахуванні суми заборгованості пенсії відсутні, тому що спадкодавець помер до прийняття рішення суду.

При цьому відповідач послався на статтю 1219 ЦК України, якою передбачено, що особисті немайнові права та права на пенсію, допомогу або інші виплати, встановленні законом не входять до складу спадщини.

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69334924 від 29 червня 2022 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 69423465, спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер у нотаріуса 21/2022.

16 березня 2023 року приватним нотаріусом Ященко К.Л. оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено спадкодавцем ОСОБА_2 , а спадкоємцем ОСОБА_1

10 травня 2023 року (вих. № 95/02-14) приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ященко К.Л. звернулась з письмовим зверненням до ГУ ПФУ в Миколаївській області про надання інформації про наявність та суму недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 .

Листом від 17 травня 2023 року № 1400-0404-8/32162 ГУ ПФУ в Миколаївській області повідомило приватному нотаріусу, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців і залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила визнати за нею право власності на спадкове майно - пенсію, яка належала її батькові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі №400/1100/22 за період з 01 квітня 2019 року по 01 квітня 2022 року, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17 грудня 2022 року, але не була ним одержана за життя та зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області виплатити їй пенсію, яка належала її батькові ОСОБА_2 та нарахована на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 у справі №400/1100/22 за період з 01 квітня 2019 року по 01 квітня 2022 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 №9/1/3713 від 17 грудня 2022 року, але не була ним одержана за життя.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість, у зв`язку з тим, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року набрало законної сили 04 червня 2023 року, тобто після смерті ОСОБА_2 , тому перерахунок його пенсії не проводився і, як наслідок, заборгованість на виконання вказаного судового рішення відсутня.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що сума пенсії, яка не була нарахована пенсіонеру, не може вважатися недоотриманою сумою пенсії і не підлягає виплаті в порядку статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не входить до складу спадщини, оскільки така в силу положень статі 1219 Цивільного кодексу України нерозривно пов`язана з особою спадкодавця та не може бути передана іншим особам.

Виплата пенсії ОСОБА_2 припинена з 01 травня 2022 року у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , а рішення Миколаївського окружного адміністративного у справі №400/1100/22 прийнято 04 травня 2022 року, тобто за життя ОСОБА_2 не було ухвалено рішення, що набрало законної сили, а тому право на перерахунок та виплату пенсії він не набув. Перерахунок пенсії ГУ ПФУ не проводився.

Суд зазначив, що зважаючи на те, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного у справі №400/1100/22 від 04 травня 2022 року зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату пенсії, а не виплатити конкретну суму, після смерті ОСОБА_2 не залишилась недоотримана ним за життя пенсія, яка б входила до складу спадщини, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно за законом, а саме пенсії, яка належала її батьку ОСОБА_2 , на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного у справі №400/1100/22 від 04 травня 2022 року задоволенню не підлягають.

Крім того, суд дійшов висновку, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області виплатити їй пенсію, яка належала її батькові ОСОБА_2 та нарахована на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року, оскільки право на перерахунок певних виплат, мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом. Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Басарабом В.В., просила скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Позивач вказувала, що спір між сторонами виник з приводу захисту нею свого права на спадкування як спадкоємця першої черги після смерті батька призначеної, але невиплаченої пенсії спадкодавця у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року.

Безпідставність посилання відповідача на відсутність нарахування ОСОБА_2 сум пенсії на виконання зазначеного рішення суду прямо суперечить приписам обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, встановленим ст. 129-1 Конституції України та ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначала, що суд першої інстанції не надавши належної оцінки нормам матеріального права, взявши за основу позицію відповідача щодо відсутності підстав для виконання рішення суду, яке набрало законної сили, прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Миколаївській області, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просило залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом установлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі №400/1100/22, яке не оскаржувалось сторонами та набрало законної сили 06 червня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Миколаївській області задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_2 в проведенні перерахунку пенсії позивачу з 01 квітня 2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 про розмір грошового забезпечення №9/1/3713 від 17 грудня 2022 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії з 01 квітня 2019 року згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 про розмір грошового забезпечення №9/1/3713 від 17 грудня 2021 року у розмірі 100 % перерахованої пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум (т.1 а.с.13-17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до ухвалення та набрання законної сили вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 06 квітня 2022 року (т. 1 а.с.18).

Позивач у цій справі ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 (т.1 а. с. 11-12).

З метою оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом, звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ященко К.Л. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом 29 червня 2022 року заведено спадкову справу № 21/2022 (т. 1 а. с. 138 196).

Перевіряючи склад спадкового майна, приватний нотаріус Ященко К.Л. направила до ГУ ПФУ в Миколаївській області запит від 10 травня 2023 року № 95/02-14 стосовно недоодержаної спадкодавцем суми пенсії, на який названий пенсійний орган надав відповідь про відсутність заборгованості з виплати пенсії перед померлим ОСОБА_2 (т.1 а. с. 24-25).

ГУ ПФУ в Миколаївській області не виконувало рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі №400/1100/22, яким відповідача зобов`язано провести перерахунок та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_2

ГУ ПФУ в Миколаївській області не виконало ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2024 року, постановлену у справі, яка переглядається, якою витребувано розрахунок заборгованості по перерахунку пенсії померлого ОСОБА_2 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/11/22 від 04 травня 2022 року за період з 01 квітня 2019 року по 01 квітня 2022 року.

Позивачка не пред`явила вимог про стягнення суми недоплаченої пенсії та не надала суду власних розрахунків сум підвищення до пенсії ОСОБА_2 за вказаний період.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої суми пенсії спадкодавця.

Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у неї як спадкоємця першої черги після смерті батька права на спадкування недоотриманої суми пенсії.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон № 2262-ХІІ.

Відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Частинами другою та третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону № 2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Колегія суддів зауважує, що тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації, коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).

Як зазначалось вище, підставою своїх позовних вимог позивач зазначала наявність у неї як спадкоємця після смерті батька права на спадкування недоотриманої суми пенсії.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Отже, належним способом захисту прав ОСОБА_1 , за наведених нею фактичних обставинах справи та положень закону, є вимога про стягнення недоотриманої суми пенсії, що належала її батьку за життя, яка є ефективною в розрізі поновлення порушених прав.

Щодо ефективності вимоги про стягнення грошових коштів з органу пенсійного фонду в розрізі поновлення порушених спадкових прав колегія суддів враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 461/5878/22 (провадження № 61-10302св23).

При цьому, вимоги про визнання права власності в порядку спадкування та зобов`язання вчинити певні дії, самі по собі не відповідають ефективному способу захисту та такі обставини повинні встановлюватися у межах справи про стягнення недоотриманої спадкодавцем суми пенсії. На думку апеляційного суду, такі вимоги не гарантують остаточного приведення до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі №400/8219/23, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до приписів частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду.

Отже, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити саме через обрання неналежного способу захисту.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суд першої інстанції правильно вирішив спір, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 , проте навів помилкові мотиви такої відмови, то оскаржуване судове рішення необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

При цьому, апеляційний суд не перерозподіляє судові витрати, оскільки зміна мотивів судового рішення не впливає на розподіл судових витрат, й не є задоволенням вимог апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Басарабом Володимиром Васильовичем, задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2024 року змінити, виклавши мотиви відмови у задоволенні позову в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 04 лютого 2025 року.