Провадження № 6/752/163/25
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла, боржника ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

14.11.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою у якій просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог зазначила, що у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 08.06.2005 року № 2-3866 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 27.05.2005 року і до повноліття дитини.

16.11.2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Станом на час досягнення дочкою повноліття заборгованість зі сплати аліментів склала 404 227, 73 грн.

За даними відомостей з Депржавного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано 1/5 частки, 1/12 частки та 1/20 частки квартири АДРЕСА_1 .

Державним виконавцем неодноразово здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , однак двері не відчинили, про що складені відповідні акти державного виконавця.

Згідно відповіді ПФУ боржник не перебуває на пенсійному обліку.

Єдиним майном боржника є частка квартири квартири АДРЕСА_1 .

Вказує на те, що боржник ухиляється від його виконання.

Сторони у судовому засіданні відсутні. За правилами ч.2 ст.439 ЦПК України суд розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено, що на постановою старшого державного виконавця Голосіївського ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Качури Л.В. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3866 виданого Голосіївським районним судом м. Києва 08.06.2005 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 27.05.2005 року і до повноліття дитини.

Відповідно до розрахунку заборгованість боржника зі сплати аліментів станом на 28.09.2022 року, а саме на час досягнення повноліття дитиною становить 404 227, 73 грн..

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №403801557 за боржником ОСОБА_2 на праві власності зареєстровано 1/5 частки, 1/12 частки та 1/20 частки квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з заявою про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 , заявницею ОСОБА_1 зазначено, що державним виконавцем неодноразово здійснювались виходи за адресою: АДРЕСА_1 , однак двері квартири не відчинили, про що були складені відповідні акти державного виконавця.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Отже, як убачається з аналізу ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 439 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

За правилами п. 4, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Вказані висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/41727/19-ц.

Суд, вивчивши матеріали заяви, приходить до висновку, що заявником не надано суду належних доказів, які б свідчили про перешкоджання боржником доступу виконавця до його житла.

В матеріалах клопотання відсутні докази вручення боржнику ОСОБА_2 повідомлення про намір виконавця вчинити дії щодо примусового виконання рішення суду.

З заяви та доданих до неї документів не вбачається, що боржник отримав постанови, які виносились в рамках виконавчого провадження, виклики державного виконавця і що боржник, будучи обізнаним про наявність виконавчого провадження, добровільно не надав доступу до житла.

Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд вважає, що державним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення від виконання рішення суду та перешкоджанню ним державному виконавцю у здійсненні виконавчих дій.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви відсутні.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла, боржника ОСОБА_2 , відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею

(частина 2 статті 261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду (частина 1 статті 353, стаття355 ЦПК України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (стаття 354 ЦПК України).

Суддя: Плахотнюк К.Г.