Справа №473/4047/22 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/215/25
Постанова

Іменем України

03 лютого 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Яворської Ж.М.,

із секретарем Лівшенко О.С.,

за участю:

прокурора Балунської Т.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ухвалене 08 листопада 2024 року, під головуванням судді Лузан Л.В., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом керівника Вознесенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2022 року керівник Вознесенської окружної прокуратури звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, природного заповідника «Єланецький степ» до Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та її повернення.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням 28 сесії 7 скликання Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області №12 від 20 лютого 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га, в тому числі пасовища площею 2,0 га, кадастровий номер: :09:000:0112 із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

На підставі вказаного рішення Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області Державним реєстратором виконавчого комітету Вознесенської міської ради проведено державну реєстрацію права власності за відповідачем на земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :09:000:0112, запис №30555438 від 01 березня 2019 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 45807886 від 05 березня 2019 року.

Прокурор стверджував, що земельна ділянка розташована в межах природного заповідника «Єланецький степ», відноситься до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює її передачу у приватну власність.

Посилаючись на наведене, просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області № 12 від 20 лютого 2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» стосовно затвердження проєкту землеустрою щодо відведення та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер :09:000:0112. Скасувати державну реєстрацію цієї земельної ділянки та зобов`язати ОСОБА_1 повернути її у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області №12 від 20 лютого 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» стосовно затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер: :09:000:0112, із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, колишня Білоусівська сільська рада.

Повернуто на користь держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер :09:000:0112.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4962 грн.

Суд вказав, про те, що входження земельної ділянки в межі заповідного природного заповідника «Єланецький степ» підтверджується матеріалами справи, зокрема, повідомленням Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної військової адміністрації, картографічними матеріалами, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, викопіюванням з публічної кадастрової карти земельної ділянки, планом топографічної зйомки земельної ділянки, копіями картосхем матеріалів створення заповідника, проєкту змін його меж та карт меж заповідника.

Землі природно-заповідного фонду за імперативною вказівкою законодавця не можуть передаватися із комунальної у приватну власність із виникненням у них приватного володільця.

Тому суд вважав, що її передача у власність ОСОБА_1 є порушенням статей 43, 44, 83 Земельного Кодексу України, Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Відмовляючи в задоволенні вимог прокурора в частині скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірну земельну ділянку, суд вважав, що така вимоги не є ефективним способом захисту прав позивача, має похідний характер від заявленої вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Крім того, зазначив, що відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 й ухвалити нове рішення, яким позов прокурора у цій частині задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовано положення статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Прокурор зазначає, що суд дійшов безпідставного висновку про відмову у задоволенні вимог прокурора в оскаржуваній частині, тоді як позивачем обрано ефективний спосіб захисту порушених прав. Суд залишив поза увагою, що в даному випадку пред`явлено негаторний позов і задоволення вимоги про повернення земельної ділянки у державну власність не є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 17 липня 1996 року № 575 «Про створення природного заповідника «Єланецький степ» на території Єланецького та Новоодеського районів Миколаївської області створений природний заповідник «Єланецький степ». Установлено площу земель природного заповідника «Єланецький степ» 1675,7 га, що надаються йому у постійне користування (а.с.56 том 1).

Відповідно до Указу Президента України від 01 грудня 2008 року № 1129/2008 «Про розширення мережі та територій національних природних парків та інших природно-заповідних об`єктів» з метою забезпечення підтримання екологічної рівноваги, збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність, прискорення формування національної екологічної мережі підтримано ініціативу обласної державної адміністрацій щодо розширення території природного заповідника «Єланецький степ», Миколаївська область (а.с.57-59 том 1).

В подальшому Указом Президента України від 17 травня 2016 року №214 «Про зміну меж території природного заповідника «Єланецький степ» змінено межі території природного заповідника «Єланецький степ», до його території включено 1334,95 га земель державної власності (запас), які знаходяться на території Новоодеського району (1297,48 га) та Вознесенського району (37,47 га) Миколаївської області, які в установленому порядку надаються природному заповіднику в постійне користування (а.с. 60-61 том1).

Наказом ГУ ДГК у Миколаївській області №14-11615/14- 17СГ від 02 вересня 2017 року заповіднику був наданий дозвіл на розробку проєкту землеустрою, орієнтовним розміром земельної ділянки 23,27 га пасовищ в межах Білоусівської (Дорошівської) сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, із цільовим призначенням - для збереження та використання природних заповідників (а.с.71 том1).

Згідно наказу ГУ ДГК у Миколаївській області №6513/0/14-14-СГ від 26 вересня 2018 року Дорошівській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області передано в комунальну власність земельні ділянки загальною площею 1798,9818 га, зокрема земельну ділянку площею 59,2774 га з кадастровим номером :09:000:0010, до якої увійшла земельна ділянка 23,27 га пасовищ в межах Білоусівської (Дорошівської) сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31 серпня 2020 року № 104 затверджено Положення про природний заповідник «Єланецький степ».

Природний заповідник «Єланецький степ» розташований на території Вознесенського району (37,47 га) та Миколаївського району (1297,48 га) Миколаївської області. Заповідник є природоохоронною, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання. Заповідник віднесений до сфери управління Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України та утримується за рахунок коштів державного бюджету (п.п.1.1 1.4 Положення).

Природний заповідник «Єланецький степ» створений з метою збереження в природному стані ландшафтів степової зони Правобережної України з типовими та унікальними природними комплексами.

Одним із основних завдань Природного заповідника «Єланецький степ» є збереження природних комплексів та об`єктів на їх території (п.п.2.1, 2.2 розділу 2 Положення).

Таким чином природний заповідник «Єланецький степ» як об`єкт природно-заповідного фонду юридично створений з 17 липня 1996 року на площі 1675,7 га, до території якого в подальшому було включено 1334,95 га земель державної власності (запас), які знаходяться на території Миколаївського району (1297,48 га) та Вознесенського району (37,47 га), зокрема на території Дорошівської (Білоусівської) сільської ради, які перебувають під особливою державною охороною.

Рішенням 28 сесії 7 скликання Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області №12 від 20 лютого 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено проєкт землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га, в тому числі пасовища площею 2,0 га, кадастровий номер: :09:000:0112 із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, колишня Білоусівська сільська рада (а.с.62 том 1).

В подальшому, на підставі вказаного рішення Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області Державним реєстратором виконавчого комітету Вознесенської міської ради проведено державну реєстрацію права власності за відповідачем на земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :09:000:0112, запис №30555438 від 01 березня 2019 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 45807886 від 05 березня 2019 року.

Розташування спірної земельної ділянки на території природного заповідника «Єланецький степ» підтверджується наявними в справі: повідомленням Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної військової адміністрації № 996/01.1-03/06 від 12 липня 2023 року, картографічними матеріалами, в тому числі щодо меж природного заповідника «Єланецький степ», витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, протоколом огляду місця події з додатками (фототаблицею) від 20 вересня 2023 року, викопіюванням з публічної кадастрової карти земельної ділянки, планом топографічної зйомки земельної ділянки, копіями картосхем матеріалів створення заповідника, проєкту змін його меж та карт меж заповідника.

До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (стаття 18 ЗК України).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).

Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі статтею 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 ЗК України).

Статтею 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Як визначено статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з пунктами а), в) частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом г) частини першої статті 150 ЗК України визначено, що до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Відповідно до частини другої статті 150 ЗК України припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах «в» і «г» частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.

Погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад.

Системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у державній, комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Вилучення (викуп) земель природно-заповідного фонду із комунальної власності, зокрема, для будівництва житла був можливим тільки за рішенням відповідної місцевої ради, якщо вилучення (викуп) земельної ділянки погодила Верховна Рада України.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, за загальним правилом цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій.

Матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка знаходиться на території природного заповідника «Єланецький степ», відноситься до земель природно заповідного фонду, а відтак, за імперативною вказівкою законодавця не може передаватися у приватну власність.

ОСОБА_1 , який набув у власність спірну земельну ділянку, проявивши розумну обачність, міг і мав знати про те, що ця ділянка перебуває у межах об`єкта природно-заповідного фонду. Тому, оформлення документів про перехід земельної ділянки у його приватну власність є таким порушенням закону, про яке зазначена особа міг та повинен був знати на час набуття земельної ділянки.

Встановивши, наведене, суд першої інстанції визнав незаконним та скасував рішення сільської ради про передачу у власність спірної земельної ділянки.

У цій частині, а також в частині правильності встановлення наведених обставин справи, оскаржуване судове рішення прокурором не оспорюється.

Колегія суддів приймає до уваги, що втручання у приватні права й інтереси має бути належно збалансованим із відповідними публічними (державними, суспільними) інтересами, із забезпеченням прав, свобод та інтересів кожного, кому держава гарантувала безперешкодне володіння загальнонародними благами та ресурсами, вільний доступ до водних та інших природних ресурсів і об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема, і до Природного заповідника «Єланецький степ».

У разі порушення рівноваги публічних і приватних інтересів, зокрема безпідставним наданням пріоритету правам особи перед правами територіальної громади, у питаннях, які стосуються загальних для всіх прав та інтересів, прокурор має повноваження, діючи у публічних інтересах, звернутися до суду, якщо органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові особи не бажають чи не можуть діяти аналогічним чином, або ж самі є джерелом порушення прав і законних інтересів територіальної громади чи загальносуспільних (загальнодержавних) інтересів.

Як вже було зазначено, фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду.

При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та інших нормативно-правових актів України заборонено.

Надання земельної ділянки у власність на території Природного заповідника «Єланецький степ» суперечить як статусу відповідного об`єкта природно-заповідного фонду, так і законодавчим обмеженням на відповідних землях.

Тому, за змістом наведених вище положень закону, які характеризуються належною якістю як властивістю, що є умовою забезпечення юридичної визначеності у правовідносинах, і орган місцевого самоврядування, і ОСОБА_1 знали чи повинні були знати про неможливість всупереч закону передачі й отримання у приватну власність земельної ділянки на території Природного заповідника «Єланецький степ».

Отже, втручання судом у право ОСОБА_1 мирно володіти спірною земельною ділянкою відповідає закону.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог прокурора щодо скасування у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень запис №30555438 від 01 березня 2019 року, яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство відокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Приписи про застосування позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Натомість негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункти 52, 96)).

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76 цс 22).

Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку.

За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний позов.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про задоволення негаторного позову прокурора та покладення на ОСОБА_1 обов`язку повернути спірну земельну ділянку у відання держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, оскільки передача такої земельної ділянки у власність відповідача проведена з порушенням положень ЗК України та статей 51-54 Закону України «Про природно-заповідний фонд».

Такий висновок суду узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22), у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі № 676/4211/21 (провадження № 61-2262св23) згідно з яким зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд» потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку, тому за таких умов негаторний позов є ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику (пункти 7.29-7.30).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №734/1560/20.

Велика Пала ВС у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц вказала, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; у пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника.

З огляду на усталену практику, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата ВС уточнила свої висновки: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

У цій категорії справ задоволення порушеного права має бути захищено у спосіб не шляхом витребування спірної земельної ділянки у власність держави на підставі статей 387, 388 ЦК України, а на підставі статті 391 цього Кодексу та частини другої статті 152 ЗК України шляхом пред`явлення позову про повернення земельної ділянки.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №307/3155/19 та від 22 червня 2022 року у справі № 367/4140/16-ц.

При цьому задоволення вимоги прокурора про повернення земельної ділянки у державну власність не є правовою підставою для внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Отже при задоволенні негаторного позову прокурора вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну земельну ділянку відповідає ефективному способу захисту порушених прав держави. Вказане відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі №734/1560/20.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на наведені обставини справи, зміст заявлених позовних вимог, дійшов помилкового висновку про відмову в позові в частині скасування державної реєстрації речового права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, судове рішення в оскаржуваній частині відповідно до п. п.п.1,4 ст.376 ЦПК України слід скасувати, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги прокурора, з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури слід стягнути 2 977 грн 20 коп судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2024 року в частині усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації (Миколаївська обласна військова адміністрація) у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов прокурора задовольнити.

Усунути перешкоди Миколаївській обласній державній адміністрації (Миколаївська обласна військова адміністрація) у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :09:000:0112 площею 2,0 га, розташованої в адміністративних межах Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, шляхом скасування державної реєстрації речового права приватної власності на неї ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) запис № 30555438 від 01 березня 2019 року.

В іншій частині вказане судове рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури 2 977 грн 20 коп судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 04.02.2025 р.