Провадження № 2/641/429/2025 Справа № 641/9171/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Музиченко В.О.

за участю секретаря - Микитюк В.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Іщенко Ю.С.,

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги.

В обґрунтування позову зазначила, що 10.08.2004 року її прийнято на роботу до Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, де вона працювала до 29.04.2021 року, що підтверджується записами № 7-10 її трудової книжки. Відповідно до наказу від 29.04.2021 року № 121/о її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників 29.04.2021 року.

29.04.2021 року між нею та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України був укладений договір № 61 про виплату матеріальної допомоги за колективним договором, відповідно до умов якого підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками. Згідно пунктів 2.2 та 2.3 договору про виплату матеріальної допомоги від 29.04.2021 р. № 61 посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 17495,00 грн.; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 16 років 08 місяців та 20 днів. Розмір матеріальної допомоги перевищував 250000,00 грн., а тому з урахуванням обмежень, встановлених колективним договором склав 250000,00 грн. Однак умов укладеного договору про виплату матеріальної допомоги відповідач не дотримався та залишок заборгованості з виплати матеріальної допомоги на теперішній час складає 197515,00 грн. В зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, та заначив, що відповідач частково сплатив позивачу суму матеріальної допомоги та до виплати залишилась сума 197515,00 грн., а не заявлена позивачем сума в розмірі 215010,00 грн. У зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, які полягають у військових діях, закритті повітряного простору над Україною та забороною авіасполучень, Наказом ДП «Украерорух» №141 від 30 березня 2022 року було призупинено дію окремих положень Колективного договору на підставі ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», про видання даного наказу були повідомлені також профспілки, що є підписантами Колектичного договору. Станом на сьогодні наказ Украероруху № 141 від 30.03.2022 року не скасовано та не визнано незаконним у судовому порядку. З метою регулювання порядку виплати заборгованості державним підприємством направило ОСОБА_2 додаткову угоду щодо внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги, якою запропонувало позивачу призупинити виконання умов договору до моменту скасування військового стану в Україні, додаткова угода позивачем отримана, однак ОСОБА_2 ухилилась від підписання цієї додаткової угоди. Тому відсутні підстави як для стягнення одноразової грошової допомоги. Тому представник відповідача Іщенко Ю.С. просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що за вимогу про стягнення матеріальної допомоги має бути сплачений судовий збір, вказана виплата не входить до структури заробітної плати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Визнала, що розмір невиплаченої матеріальної допомоги становить 197515,00 грн., а не 215010,00 грн. як було заявлено у позові. Зазначила, що заперечення відповідача не обґрунтовані.

Представник відповідача, яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечувала проти задоволення позову, доводи викладені у відзиві підтримала, просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, дійшов наступного.

10.08.2004 року ОСОБА_2 прийнято на роботу до Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, де вона працювала до 29.04.2021 року, що підтверджується записами № 7-10 її трудової книжки серії НОМЕР_1 . Як вбачається з запису у трудовій книжці, ОСОБА_2 звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

29.04.2021 року між ОСОБА_2 та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України був укладений договір № 61 про виплату матеріальної допомоги за колективним договором, відповідно до умов якого підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками. Згідно пунктів 2.2 та 2.3 договору про виплату матеріальної допомоги від 29.04.2021 р. № 37 посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 17495,00 грн.; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 16 років 08 місяців та 20 днів.

Розмір матеріальної допомоги склав 250000,00 грн.

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №141 від 30 березня 2022 року було призупинено дію окремих положень колективного договору з 1 квітня 2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору.

Спірні правовідносини регулюються главою 47 «Поняття зобов`язання. Сторони у зобов`язанні», главою 48 «Виконання зобов`язання», главою 51 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та главою 52 «Поняття та умови договору», главою 53 «Укладення, зміна і розірвання договору» розділу ІІ «Загальні положення про договір» книги п`ятої «Зобов`язальне право», а також главою 52 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.2 ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За правилом з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту п.3.1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 61 від 29 квітня 2021 року, укладеного між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та позивачем, вбачається, що відповідач зобов`язався виплатити ОСОБА_2 матеріальну допомогу в такому порядку: 1 посадовий оклад протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, а залишок суми матеріальної допомоги по 1 посадовому окладу кожні 2 місяці, починаючи з 12-го місяця з дати підписання договору.

З метою виконання умов Колективного договору було видано наказ № 338/о від 13.05.2021 року «Про проведення виплати матеріальної допомоги» на підставі якого виплата ОСОБА_2 матеріальної допомоги здійснюється рівними частинами по 17495,00 грн. у період з 29.04.2021 до 17.05.2021, з 29.10.2021 до 28.12.2021, з 29.12.2021 до 28.02.2022, з 01.03.2022 до 30.04.2022, з 01.05.2022 до 30.06.2022, з 01.07.2022 до 31.08.2022, з 01.09.2022 до 31.10.2022, з 01.11.2022 до 31.12.2023, з 01.11.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 до 28.02.2023, з 01.03.2023 до 30.04.2023, з 01.05.2023 до 30.06.2023, з 01.07.2023 до 31.08.2023, з 01.09.2023 до 31.10.2023, з 01.11.2023 до 31.12.2023 та 1 виплату у розмірі 5070,00 грн. у період з 01.01.2024 до 29.02.2024.

До початку військового вторгнення РФ в Україну виплати проводились згідно умов Договору своєчасно та у обсязі передбаченим договором. Всього було здійснено три виплати. Сума невиплаченої матеріальної допомоги згідно договору складає 197515,00 грн. Вказана обставина визнається сторонами, а тому відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Станом на день звернення ОСОБА_2 до суду з позовом, з урахуванням строків настання кожного із чергових платежів, відповідач не виплатив 9 посадових окладів, строки по виплаті яких настали, що становить 197515,00 грн., проте Державне підприємство обслуговування повітряного руху України не виконав взятого на себе зобов`язання по їх виплаті тому вказана сума має бути стягнена з відповідача на користь позивача.

В матеріалах справи міститься копія додаткової угоди №2 до договору № 61 від 29 квітня 2021 року, якою Державне підприємство обслуговування повітряного руху України мало намір погодити з позивачем внесення змін до укладеного з ОСОБА_2 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором та призупинити його виконання. Зазначена додаткова угода була направлена позивачу засобами поштового зв`язку. Додаткова угода отримана позивачем, однак залишилась не підписаною, а отже сторонами не було у встановленому договором порядку погоджені зміни до нього.

Крім того, суд критично ставиться до посилання представника відповідача на ухилення ОСОБА_2 від укладення зазначеної додаткової угоди, оскільки як вбачається з ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу видача наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №141 від 30 березня 2022 року не є способом внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 61 від 29 квітня 2021 року. Крім того, після звільнення позивача з роботи між сторонами припинились трудові відносини. Правовідносини, що виникли на підставі зазначеного договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 61 від 29 квітня 2021 року, є суто цивільно-правовими. У зв`язку з тим, що на них не поширюється ні Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», ні колективний договір, суд критично оцінює посилання представника відповідача на настання форс-мажорних обставин, адже згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Доводи представника відповідача щодо поширення на спірні правовідносини положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 136-IX суд відхиляє, оскільки виплата матеріальної допомоги позивачу обумовлена договором про виплату матеріальної допомоги, укладеним між сторонами 29 квітня 2021 року, після припинення трудових відносин позивача з відповідачем у зв`язку зі звільненням з роботи.

Між сторонами не було укладено додаткових угод щодо внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги, а тому суд критично оцінює доводи викладені у відзиві щодо призупинення дії деяких положень колективного договору, то й укладений на основі колективного договору договір про виплату матеріальної допомоги теж призупиняє свою дію.

Також, відповідач посилається на настання форс-мажорних обставин у зв`язку із російським вторгненням на територію України.

Разом із тим, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №922/854/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі №910/15264/21 наголосив, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) також викладено висновок, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Відповідачем не доведено зв`язку між неможливістю виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором та військовою агресією російської федерації в Україні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги у розмірі 197515,00 грн. підлягають задоволенню.

На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1975,15 гривень.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.ст.263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_2 матеріальну допомогу в розмірі 197515 (сто дев`яносто сім тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь держави судовий збір у розмірі 1975 грн. 15 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, місце знаходження: Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт, .

Повний текст судового рішення виготовлений 03.02.2025 року.

Суддя В.О.Музиченко