УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року

м. Харків

Справа № 638/18338/21

Провадження № 2/638/491/25

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сікорського А.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова заяву відповідача ОСОБА_4 про відвід головуючої судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої Вікторії Миколаївни від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2021 року вищевказана цивільна справа передана в провадження судді Орос (Поволяєвої) О.В.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2021 року ОСОБА_5 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено по справі підготовче засідання.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Орос (Поволяєвої) О.В. від 17 березня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Орос (Поволяєвої) О.В. від 26 жовтня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними відмовлено. У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними відмовлено. У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними відмовлено.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 лютого 2024 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Яковлеву В.М. на підставі розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи від 22 лютого 2024 року № 02-06/155 відповідно до наказу голови суду № 02-04/33 від 14 лютого 2024 року «Про надання відпустки по вагітності та пологах ОСОБА_6 ».

Матеріали цивільної справи № 638/18338/21 передано в провадження судді Яковлевої В.М. 23 лютого 2024 року.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої В.М. від 24 лютого 2024 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

20 січня 2025 року у системі «Електронний суд» відповідачем ОСОБА_4 сформована заява про відвід судді, яка зареєстрована за вх. № 3434 21.01.2025 та передана головуючій судді 22.01.2025, та заява про відвід секретаря судового засідання.

Зазначив, що, враховуючи зміст п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, оскільки у особи виникли сумніви у неупередженості судді, як вони можуть виникнути і у стороннього спостерігача за обставин, що склалися, суддя підлягає відводу від участі у розгляді справи.

Таким чином, незадоволення відводу може сприйматися стороною як порушення її права на справедливий суд. Також, продовження розгляду справи до розгляду заяви про відвід однозначно свідчитеме про упередженість судді у стороннього спостерігача.

Вказує на те, що бажає прийняти участь у судовому розгляді обох заяв про відвід та довести до відома суду особисто свої аргументи та міркування з кожної з наведених підстав.

Заява про відвід мотивована тим, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа № 638/18338/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів.

На переконання відповідача існують обставини, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді Яковлевої В.М., що є підставою для її відводу, зважаючи на вимоги п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, у зв`язку з наступним.

Таким чином, його, ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 знову не було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи 17.01.2025 року на його вже підтверджену доказами отримання кореспонденції адресу проживання в Німеччині в порушення ч.5ст.128 ЦПК України та ч.10 ст.40 ЦПК України, чим позбавлено ОСОБА_3 права на справедливий суд. Ці обставини викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді Яковлевої В.М., що є підставою для її відводу, зважаючи на вимоги п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Вказує на те, що при розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча навіть якщо об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Також, відповідач ОСОБА_4 подав заяву, яка сформована в системі «Електронний суд» 20 січня 2025 року, яка зареєстрована за вх. № 3680 21.01.2025 та передана головуючій судді 22.01.2025, про відкладення розгляду справи.

Клопотання відповідача ОСОБА_4 задоволено та судове засідання відкладено до 30 січня 2025 року.

30 січня 2025 року у судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 доводи заяви про відвід підтримав, з наведених в ній підстав, та просив задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Ломакін Е.В. проти задоволення заяви про відвід категорично заперечував, вважав її повністю безпідставною та необгрунтованою.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Марцонь Д.Г. щодо вирішення питання про відвід покладався на розсуду суду.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали заяви, доводи заяви про відвід, суд доходить висновку, що доводи та обставини, викладені у заяві про відвід, не знайшли свого підтвердження.

Частиною третьою статті 39 ЦПК України встановлено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлено статтею 36 ЦПК України, відповідно до змісту якої, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України («Недопустимість повторної участі судді в розгляді справи»).

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Крім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом (пункт 10). Відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Відповідно до пунктів 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

В силу положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Водночас, згідно з ч. 5 ст. 13 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частинами першою - четвертою статті 214 ЦПК України при одноособовому розгляді справи суддя, який розглядає справу, є головуючим у судовому засіданні.

Головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

У разі виникнення заперечень у будь-кого з учасників справи, а також свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів щодо дій головуючого ці заперечення заносяться до протоколу судового засідання і про їх прийняття чи відхилення суд постановляє ухвалу.

Головуючий вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (частина друга, п`ята статті 12 ЦПК України).

Учасники судового процесу, а також інші особи, присутні в залі судового засідання, зобов`язані беззаперечно виконувати розпорядження головуючого, додержуватися в судовому засіданні встановленого порядку та утримуватися від будь-яких дій, що свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил.

За прояв неповаги до суду винні особи притягуються до відповідальності, встановленої законом. Питання про притягнення учасника справи або іншої особи, присутньої в залі судового засідання, до відповідальності за прояв неповаги до суду вирішується судом негайно після вчинення правопорушення, для чого у судовому засіданні із розгляду справи оголошується перерва, або після закінчення судового засідання (частини третя, четверта статті 216 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи та на чому суд наголошував неодноразово та звертав увагу, ОСОБА_3 звернувся із заявою, в якій повідомив про зміну місця свого перебування ще на ім`я судді Орос О.В. 22.06.2022 року (перша заява а.с. 85 том 1), яка і повинна була вчинити відповідні процесуальні дії.

Тобто, у попередньому складі у період з 22 червня 2022 року по 24 лютого 2024 року суд таких процесуальних дій не вчинив, зокрема, щодо направлення судового доручення.

У подальшому справа була прийнята до свого провадження судді Яковлевої В.М. 24 лютого 2024 року. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

ОСОБА_4 вважає, що ним було подані клопотання, які ще не розглянуті, а тому необхідно було призначати підготовче судове засідання у справі.

Водночас, статтею 222 ЦПК України передбачено, що головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Таким чином, процесуальним Законом передбачено вирішення таких клопотань.

У судовому засіданні 17 грудня 2024 року суд намагався з`ясувати думку відповідача ОСОБА_7 , які саме клопотання ним подано, та які не були розглянуті судом, його правову позицію, чи він їх підтримує та чи вважає необхідним, щоб суд їх розглянув, зважаючи на те, що правова позиція учасника справи з часом може змінитися, оскільки це є його правом.

Проте особисто відповідач ОСОБА_4 мав однозначну позицію, що жодні клопотання не можна розглядати, допоки всі учасники справи не будуть повідомлені належним чином, наголошуючи саме на повідомленні ОСОБА_3 , який проживає закордоном.

Разом із тим, головуюча суддя Яковлева В.М. неодноразово наголошувала сторонам, їх представникам, що в ході розгляду справи судом буде неухильно дотримано всіх процесуальних норм, зокрема, і щодо виклику та належного повідомлення всіх учасників справи.

Окрім того, в ході підготовки до розгляду щодо можливого звернення через Міністерство закордонних справ України із судовим дорученням про виконання окремих процесуальних дій працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України на території Федеративної Республіки Німеччина, для подальшого вирішення питання, суд звертав увагу на наступні вимоги законодавства, у зв`язку із чим, судом була постановлена відповідна ухвала.

Відповідно до ч. 2 ст. 502 ЦПК України доручення суду про виконання певних процесуальних дій стосовно громадянина України, який проживає на території іноземної держави, може бути виконано працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України у відповідній державі, якщо це передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У разі вчинення певних процесуальних дій складається протокол, що підписується особою, стосовно якої вчинені процесуальні дії, та особою, яка вчинила процесуальні дії, і скріплюється печаткою відповідної закордонної дипломатичної установи України. У протоколі зазначаються день, час і місце виконання доручення.

Згідно з п. 1.3. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень (далі- Інструкція) доручення - звернення (доручення, прохання, запит - залежно від вимог міжнародного договору України) компетентного органу, у тому числі судове доручення про надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів тощо.

За ст. 499 ЦПК України зміст і форма судового доручення про надання правової допомоги мають відповідати вимогам міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо його не укладено - вимогам частин другої - четвертої цієї статті.

У судовому дорученні про надання правової допомоги зазначаються:

1) назва суду, що розглядає справу;

2) за наявності міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, учасниками якого є Україна і держава, до якої звернено доручення, - посилання на його положення;

3) найменування справи, що розглядається;

4) прізвище, ім`я, по батькові та рік народження фізичної особи або найменування юридичної особи, відомості про їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, а також інші дані, необхідні для виконання доручення;

5) процесуальне становище осіб, щодо яких необхідно вчинити процесуальні дії;

6) чіткий перелік процесуальних дій, що належить вчинити;

7) інші дані, якщо це передбачено відповідним міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цього вимагає іноземний суд, який виконуватиме доручення.

Більш детальний перелік реквізитів, який повинен міститися у судовому дорученні передбачений п. 2.1.2. розділу ІІ Інструкції.

Разом із цим, з належним чином оформленим клопотанням, відповідно до вимог чинного законодавства, про направлення судового доручення жоден з учасників справи, зокрема сторона відповідача, до суду не звертались.

Проте відповідач ОСОБА_4 не згоден з процесуальними діями судді, що для належної підготовки, оформлення відповідного доручення судом про виконання певних процесуальних дій та можливості належного і оперативного його виконання працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України у відповідній державі, суд вважав необхідним отримати додаткові відомості.

Таким чином, суд своїми діями всебічно сприяє щодо належного повідомлення та вручення документів відповідачу ОСОБА_3 , та, як вбачається, мав намір вирішити питання щодо звернення із судовим дорученням про виконання окремих процесуальних дій.

Окрім того, слід зауважити, що, зокрема, зазначені доводи вже були предметом розгляд заяв про відвід.

Так, ухвалою Дзержинського районног суду м. Харкова від 20.12.2024 заяву відповідача ОСОБА_4 про відвід головуючої судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої В.М. від розгляду справи визнано необґрунтованою.

Передано заяву про відвід разом із матеріалами справи № 638/18338/21 іншому судді, який не входить до складу суду та визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, для розгляду.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Рибальченко Л.М. від 26.12.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про відвід судді Дзержинського районного суду м.Харкова Яковлевої В.М. від розгляду цивільної справи №638/18338/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними відмовлено.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.01.2025 у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_4 про відвід секретаря судового засідання Сікорського Андрія Сергійовича у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними відмовлено.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Проте відповідач ОСОБА_7 на це не реагує, та, своєю процесуальною поведінкою, знову, систематично, подаючи заяви про відвід судді та секретаря судового засідання, позбавляє суд процесуальної можливості, у відповідності до стадій судового розгляду, з додержанням послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, перейти до розгляду будь-яких інших процесуальних питань, в тому числі і щодо оформлення судового доручення, оскільки першочергово підлягають розгляду подані ним заяви про відвід судді та секретаря судового засідання.

Окремо слід зауважити, що приписами часитини 7 статті 40 ЦПК України встановлено, що питання про відвід вирішується невідкладно.

На підставі наведеного суд доходить висновку, що доводи заяви про відвід не відповідають дійсним обставинам в ході розгляду справи та повністю спростовуються матеріалами справи.

Одночасно суд зауважує, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

З огляду на нормативний зміст пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 4 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас, як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Отже, аргументи, якими заявник мотивує свою заяву про відвід, не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Більше того, як зазначив сам заявник, при розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча навіть якщо об`єктивно це нічим не підкріплено.

При цьому сам заявник зазначає, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості заявник повинен довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних складових неупередженості.

У рішенні ЄСПЛ від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Таким чином, як зазначив у заяві про відвід, як на підставу відводу судді Іванцов О.В. посилається лише на те, що у нього, як у стороннього спостерігача, виникли сумніви в об`єктивності та неупередженості судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, тим самим особисто вказуючи на безпідставність заявленого відводу.

З огляду на підстави заявленого відводу, суд доходить висновку про його необґрунтованість, оскільки не містить посилань на дії, вчинені суддею, що можуть свідчити про її необ`єктивність або упередженість, що є підставами для відводу, визначеними статтею 36 ЦПК України.

Підстави заявленого відводу стосуються суто процесуальних дій судді під час судового розгляду справи. Разом із тим, відповідно до положень частини четвертої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України, якою імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України.

Таким чином, аналіз доводів заяви та положень статті 36 ЦПК України свідчать, що вказані обставини, на які посилається заявниця, не є передбаченими законом підставами для відводу судді Яковлевої В.М.

Інших обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 ЦПК України, які б свідчили про особисту упередженість судді Яковлевої В.М. або її необ`єктивність під час розгляду даної справи у заяві не вказано, судом таких обставин також не встановлено.

За таких обставин, даних, які б прямо чи опосередковано свідчили про заінтересованість судді в результаті розгляду справи № 638/18338/21, а також інших доказів, які б могли свідчити про наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді матеріали не містять.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

20 січня 2025 року у системі «Електронний суд» відповідачем ОСОБА_4 сформована заява про відвід судді, яка зареєстрована за вх. № 3434 21.01.2025 та передана головуючій судді 22.01.2025.

Таким чином, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, та рівність учасників справи, задля всебічного та повного розгляду, у повній мірі сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених чинним законодавством, з метою реалізації процесуальних прав, належного повідомлення учасників справи, надання пояснень, можливості висловити свою правову позицію, міркування та доводи в обгрунтування заяви, наступне судове засідання суд призначив на 30 січня 2025 року.

Оскільки судом не встановлено, матеріалами справи та доказами не підтверджено наявності обставин, які б дійсно викликали сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Яковлевої В.М., доводи про наявність підстав для задоволення вказаного відводу не знайшли свого підтвердження, суд доходить висновку про необгрунтованість заявленого відводу та, відповідно до положень частини третьої статті 40 ЦПК України, вважає необхідним передати заяву для вирішення питання про відвід разом із матеріалами справи іншому судді, який не входить до складу суду та визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 40 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву відповідача ОСОБА_4 про відвід головуючої судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої Вікторії Миколаївни від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними - визнати необґрунтованою.

Передати заяву про відвід разом із матеріалами справи № 638/18338/21 іншому судді, який не входить до складу суду та визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, для розгляду.

Ухвала не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 03 лютого 2025 року о 15 годині 30 хвилин.

Суддя В. М. Яковлева