Справа № 302/99/25
Провадження № 2/302/118/25
Номер рядка звіту 60
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

04 лютого 2025 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в с кладі головуючого судді Повідайчика О.І., за участі секретаря судового засідання Куруц В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Торунь Хустського району Закарпатської області, у віці 90 років, померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. За життя, 24.07.2009 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишила заповіт, згідно якого розпорядилася на випадок своєї смерті передати все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіт не змінено та не скасовано. До спадкової маси померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , входить, таке нерухоме майно:

- житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку розміром 0,50 га, земельну частку пай розміром 0,71 га (Сертифікат на земельну частку пай серії ЗК № 0109638).

Приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю.М. у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку земельну частку (пай) на території колишнього КСГП «Нове життя», розміром 0,71 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), оскільки на дане спадкове майно відсутні правоустановчі документи та відсутні інформація в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеного вище нерухомого майна. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на зазначені об`єкти спадкового майна за заповітом в судовому порядку.

21 січня 2025 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання на 04 лютого 2025 року.

04 лютого 2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивачка в судове засідання не з`явилась.

Представник позивачки адвокатка Гренджа В.Ю. подала суду заяву від 04 лютого 2025 року, в якій просила розглянути справу без участі позивачки, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області явку представника в судове засідання не забезпечила, подала суду заяву в якій просила розглянути справу без участі представника відповідача, заперечень щодо позову не має.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

За наявними доказами суд встановив такі фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Торунь Міжгірського району Закарпатської області померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8). Відповідно до статті 1220 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у зв`язку з смертю ОСОБА_2 за нею відкрилась спадщина, до складу якої ввійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавиці на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті (ст. 1218 ЦК України).

За життя, ОСОБА_2 володіла житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно виписки з погосподарської книги № 8 старости Торунського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 21.08.2024 №745, за житловим будинком АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно закріплений особовий рахунок НОМЕР_2 . Житловий будинок знаходився за адресою село Торун № 629 розташований на земельній ділянці площею 0,07 га, яка знаходиться в межах населеного пункту села Торун. Зазначений будинок побудований орієнтовно в 1948 році, свідоцтво на право власності на даний житловий будинок не видавалося (а.с.15).

Правовідносини щодо права власності до 01 січня 2004 року регламентувались розділом ІІ Цивільного кодексу УРСР. Верховним Судом України в постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13 було висловлено правову позицію, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

Питання набуття права власності, зокрема й на житловий будинок, у 1948 році (дата будівництва) регламентувались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки зведення й завершення будівництвом об`єкта.

Відповідно до вказаних нормативних документів громадяни вправі були, зокрема, придбати або побудувати для себе на праві особистої власності житлові будинки. Тобто законодавче регулювання на час будівництва ОСОБА_2 житлового будинку в 1948 році передбачало набуття права особистої власності на житловий будинок внаслідок його будівництва.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56. Вказаним нормативним актом було передбачено реєстрацію права власності на житло тільки в містах та селищах і не встановлювалась можливість такої в сільських населених пунктах. Відповідно до практики правозастосування діючого законодавства, викладеної в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами».

З врахуванням наведеного суд доходить висновку, що ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 внаслідок його створення (завершення будівництвом), що підтверджується випискою з погосподарської книги від 21.08.2024 № 745 (а.с. 15) та технічним паспортом (а.с. 17-21).

Згідно інформаційного листа Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин № 727/225-24-0.36.3 від 23.08.2024 року, наданої на запит позивачки ОСОБА_1 , у відділі наявна інформація щодо видачі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК 0109638 виданого на ім`я ОСОБА_2 , мешк. АДРЕСА_2 , 26.06.1997 року за № 588 на підставі Розпорядження Міжгірської РДА № 293 від 11.06.1997 року на території бувшого КСГП «Нове життя». Розмір земельної частки (пай) складає 0,71 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.27).

Відтак житловий будинок АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серії ЗК № 0109638 увійшли до складу спадщини за ОСОБА_2 .

Згідно довідки виданої Торунським старостинським округом Міжгірської селищної ради від 21.08.2024 № 746, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була постійною мешканкою АДРЕСА_1 , і на день її смерті разом з нею фактично не проживав ніхто (а.с.14).

Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, при житті ОСОБА_2 склала заповіт, який посвідчений 24 липня 2009 року, ОСОБА_3 , секретарем Торунської сільської ради Міжгірстького району Закарпатської області, та зареєстрований в журналі реєстрації нотаріальних дій за № 7, відповідно до якого ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, а саме: житловий будинок в АДРЕСА_1 , земельну ділянку розміром 0,50 га, земельну частку пай розміром 0,71 га (Сертифікат на земельну частку пай серії ЗК № 0109638) та все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

Статтею 1223 ЦК України унормовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З врахуванням змісту заповіту та відповідно до приписів ст. 1223, 1233 та 1268 ЦК України позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом за померлою ОСОБА_2 , яка єдина вказана в заповіті, прийняла спадщину шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Останнім їй було відмовлено в учиненні відповідної нотаріальної дії на підставі підпункту 4.16 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі Порядок № 296/5) відповідно до якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Приватний нотаріус постановив відмовити у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину позаяк остання не подала оригінали документів (на підтвердження права власності на майно) (а.с.11).

Враховуючи наведене суд встановив, що позивачка, як єдина спадкоємиця за заповітом за померлою ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини набула право на спадкування за нею майна, котре увійшло до складу спадщини, зокрема, житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку земельну частку (пай) на території колишнього КСГП «Нове життя», розміром 0,71 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Суд не встановив обставин, передбачених статтею 1244 ЦК України, які мали б наслідком усунення позивачки від спадкування за ОСОБА_2 та обставин, які б свідчили, що спадкування позивачкою за ОСОБА_2 порушує права чи законні інтереси третіх осіб.

Відтак суд висновує, що у позивачки виникло право на набуття у власність зазначеного об`єкта нерухомого майна в порядку спадкування за заповітом. Водночас суд встановив наявність формальних перешкод для нотаріального оформлення переходу права власності від спадкодавця до спадкоємиці, які не впливають на зміст цього права.

Відповідно до приписів частин 1, 2 і 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Суд враховує, як сталу практику правозастосування (елемент правової визначеності) зазначеної норми, позицію викладену в п. 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якої визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Враховуючи встановлені обставини та відповідно до вказаних вище норм законодавства суд доходить висновку, що матеріалами справи доводиться наявність законних підстав на набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та існування підстав для судового захисту такого права в установлений законом спосіб визнання права.

Відтак суд уважає позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 3, 11, 16, 316-319, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1233, 1268 і 1296 Цивільного кодексу України, ст. 2-5, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268 і 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право на земельну частку (пай) на території колишнього КСГП «Нове життя», розміром 0,71 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0109638, виданого на ім`я ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_3 , 26.06.1997 року за № 588 на підставі Розпорядження Міжгірської РДА № 293 від11.06.1997 року, в порядку спадкування за заповітом за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 04.02.2025.

Повне найменування учасників:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, ; місцезнаходження: вул. Шевченка, 77, селище Міжгір`я, Хустський район, Закарпатська область, 90000.

Головуючий суддя О.І. Повідайчик