КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5849/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2332/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Крушинської Антоніни Андріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року у складі судді Ключника А.С.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просила:

- визнати право власності на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», сірий колір, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , дата 01 березня 2019 року за відповідачем;

- стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на майно (автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», сірий колір, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , дата 01 березня 2019 року) у розмірі ринкової вартості автомобіля у розмірі 118 500 грн;

- зобов`язати відповідача внести відповідну грошову суму 118 500 грн на депозитний рахунок суду та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, сторони перебували у реєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року розірвано.

В період перебування у шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, а відповідач не приймає участі в утриманні спільної дитини, не надає нічого матеріального забезпечення.

За весь період шлюбу, сторонами було придбано автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», сірий колір, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , дата 01 березня 2019 року відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 зареєстрований за відповідачем та знаходиться в його користуванні, проте після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного транспортного засобу, зважаючи на те, що вказаний автомобіль придбаний у шлюбі та належить сторонам по частині, а тому позивачка вважає, що має право на частку від загальної вартості майна, що становить 118 500 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», сірий колір, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , дата 01 березня 2019 року у розмірі 118 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір по справі у розмірі 1 211 грн 20 коп. У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Крушинська А.А. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове. Визнати спільним сумісним майном подружжя:

- автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», сірий колір номер НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Mitsubishi Colt» 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 державний номер НОМЕР_5 ;

- предмети домашньої обстановки: телевізор Samsung(вартість 27 000 грн); прально-сушильна машина Samsung(вартість 40 000 грн); посудомийка (вартість 10 000 грн); робот пилисос Rowenta (вартість 7 000 грн); шафа (вартість 10 000 грн); ліжко двоспальне і односпальне (вартість за два 15 000 грн); тумба під телевізор (вартість 5 000 грн); комп`ютер (вартість 10 000 грн).

У порядку поділу спільного сумісного майна визнати право власності на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», сірий колір номер НОМЕР_1 за відповідачем ОСОБА_1 . У порядку поділу спільного сумісного майна визнати право власності на автомобіль марки «Mitsubishi Colt» 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_8 державний номер НОМЕР_5 за позивачкою ОСОБА_2

- наступні предмети домашньої обстановки присудити позивачці: телевізор Samsung (вартість 27 000 грн); прально-сушильна машина Samsung (вартість 40 000 грн); посудомийка (вартість 10 000 грн); робот пилисос Rowenta(вартість 7 000 грн); шафа (вартість 10 000 грн); ліжко двоспальне і односпальне (вартість за два 15 000 грн); тумба під телевізор (вартість 5 000 грн); комп`ютер (вартість 10 000 грн).

- стягнути з позивачки на користь відповідача різницю у вартості спільного майна подружжя грошову компенсацію вартості спільного майна подружжя відповідно до висновку про грошову оцінку даного майна.

- вирішити питання судових витрат.

Посилається на те, що розгляд справи у суді першої інстанції проводився у спрощеному позовному провадженні і відповідач не отримував судові повістки, йому не було відомо про розгляд справи та він був позбавлений можливості надати до суду докази.

Звертає увагу суду, що стягуючи з нього грошову компенсацію у розмірі 118 500 грн за частину авто, суд не з`ясував того яким чином була проведена оцінка автомобіля, адже, відповідач з такою вартістю не погоджується. Також, не було враховано вартість іншого спільного майна подружжя.

Зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Крім того зазначає, що районним судом було неповно встановлено обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, адже судом не було прийнято до уваги наявне у сторін інше спільне майно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року залишити без змін.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні спірних правовідносин та положень законодавства, є безпідставними та необґрунтованими.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить задовольнити подану ним апеляційну скаргу в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, судом про розгляд справи повідомлявся належно. Від його представника адвоката Крушинського В.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи з призначенням наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Між тим колегія суддів вказану заяву відхиляє, оскільки представником відповідача не надано доказів, що підтверджує підставу його неявки до суду, а саме перебування в іншому судовому засіданні.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 та її представниця адвокат Трубіцина-Дивак Т.В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника КП «Київпастранс», який просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Убачається, що відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове.

Разом з тим, заявляє також нові вимоги, які не були предметом розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Так, ухвалюючи судове рішення районний суд допустив порушення норм цивільного процесуального законодавства, що є підставою для обов`язкового скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення у справі нового судового рішення.

Установлено, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно із ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Установлено, що ухвалою суду від 26 березня 2024 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження й розгляд справи призначено без виклику сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати до суду відзив на позов, а також роз`яснено йому право в зазначений строк подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження з наведенням обґрунтувань такої вимоги.

Відповідно до матеріалів, справа судом розглянута у відсутність належних доказів повідомлення відповідача про перебування справи в провадженні суду та можливості реалізувати нею свої права, передбачені положеннями процесуального закону.

Убачається, що поштовий конверт, у якому містилася копія ухвали суду про відкриття провадження та який направлявся на адресу ОСОБА_1 повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 56).

Таким чином, на момент розгляду справи процедура проведення спрощеного позовного провадження районним судом була порушена.

При цьому згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції мав право розглянути справу у спрощеному позовному провадженні, проте вимоги цивільної процесуальної форми вимагають дотримання процедури проведення спрощеного позовного провадження.

Зазначене позбавило відповідача можливості надати зауваження щодо заявлених до нього позовних вимог, а суд це позбавило обов`язку надати оцінку можливим доводам та обґрунтуванням заперечення, тому суд не виконав свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу рівності сторін.

Апеляційний суд вважає, що за обставин, встановлених у цій справі, процесуальні дії районного суду при розгляді справи є надто формальними, та такими, що вчинені непропорційно та фактично позбавили права особи на участь у розгляді справи.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішенні від 8 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України», в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.

Європейський суд з прав людини у справі "Лопушанський проти України" у зв`язку із розглядом судом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, одного із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, у матеріалах справи відсутні докази на спростування доводів апеляційної скарги про порушення процесуальних прав ОСОБА_1 у зв`язку з неповідомленням його про розгляд справи та позбавленням права вчиняти процесуальні дії, як сторони спору, на захист своїх прав та законних інтересів.

Згідно п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Розглянувши справу у відсутність даних щодо повідомлення відповідача про перебування заявленого спору у провадженні суду, районний суд допустив порушення процесульних прав сторони спору, процесуального принципу рівності сторін, у зв`язку з чим відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову, враховуючи таке.

Як убачається зі справи, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 який було укладено 29 серпня 2008 року у ВРАЦС Деснянського РУЮ у м. Києві, актовий запис №1164 розірвано (а.с. 18-20).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Установлено, що під час шлюбу 01 вересня 2019року сторони придбали транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію 01 вересня 2019 року транспортний засіб було зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 23).

Відповідно до даних звіту від 26 лютого 2024 року про належну оцінку майна: КТЗ «Mitsubishi Lancer», сірий колір, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, проведеного ТОВ «Бюро оцінок», ринкова вартість вказаного автомобіля становить 237 000 грн (а.с. 24-43).

Встановлено, що позивачка не претендує на те, щоб залишити спірний автомобіль за собою, припинивши право відповідача на частку в праві спільної сумісної власності з компенсацією їй за цю частку, а лише просить отримати грошову компенсацію за її частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Тому вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду.

При цьому судом правомірно невраховано неподільність майна, яке є об`єктом предмету спору та те, що воно знаходиться у користуванні відповідача, що забезпечить повний захист права власності у спосіб, заявлений позивачем.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до положень СК України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Главою 8 СК України регулюється право спільної сумісної власності подружжя.

Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК та ЦК України.

Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Звертаючись у суд із позовом ОСОБА_2 вказувала, що оскільки автомобіль зареєстрований за відповідачем та знаходиться в його користуванні. Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спірного автомобіля, який було придбано під час перебування у шлюбі.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Відповідно до звіту від 26 лютого 2024 року про належну оцінку майна: КТЗ «Mitsubishi Lancer», сірий колір, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, проведеного ТОВ «Бюро оцінок», ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 26 лютого 2024року становить 237 000 грн (а.с.24).

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з долученим до справи звітом про оцінку спірного майна, вважаючи його завищеним, проте на його спростування будь-яких доказів не надає.

Разом з тим, указаний висновок є належно мотивованим, докази необ`єктивності чи сумнів в його упередженості та неправдивості викладених у ньому обставин, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими висновок суду першої інстанції про покладення у основу рішення суду вартість спірного майна на час вирішення спору, визначеного ТОВ «Бюро оцінок».

Отже враховуючи, що відповідач фактично володіє спірним транспортним засобом одноособово, спільне користування є неможливим, вартість його 1/2 частки складає 118 500 грн, тому районний суд дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача половину його вартості.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 367 ЦПК).

Отже, процесуальним законом надано апеляційному суду право перевіряти законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, що були предметом розгляду суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про поділ іншого майна подружжя набутого в період шлюбу, не включеного позивачкою до переліку такого майна, зокрема щодо автомобіля марки «Мітцубісі Гольф» та хатнього майна, колегія суддів відхиляє, остільки зазначене у скарзі майно не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому в силу ч. 6 ст. 367 ЦПК України вимоги про його поділ в межах цієї справи не можуть судом апеляційної інстанції бути прийняті до розгляду.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися у суд з окремим позовом про поділ майна подружжя, яке не було предметом розгляду у цій справі.

Зважаючи на викладене та те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом першої інстанції повно, але допущено неправильне застосування норм процесуального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за частку ринкової вартості автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», сірий колір, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у розмірі 118 500 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

За таких обставин з відповідачка на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1 211 грн 20 коп.

У задоволені позову в іншій частині слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Крушинської Антоніни Андріївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», сірий колір, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , дата 01 березня 2019 року у розмірі 118 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір по справі у розмірі 1 211 грн 20 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: