Справа № 683/3475/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинів цивільну справу №683/3475/24, 2/683/169/2025 за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прогрес» с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області, розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

В обґрунтування заявленого позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Він є єдиним її спадкоємцем за заповітом від 17 березня 1984 року, який ОСОБА_2 склала на його ім`я.

Вказує, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки здійснював за нею догляд, а після смерті ОСОБА_2 здійснив її поховання, розпорядився належним їй майном, у тому числі взяв Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0148774, належний ОСОБА_2 . Отже, вважає, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшло право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прогрес» с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області, розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0148774, виданого 28 лютого 1997 року на підставі рішення Старокостянтинівської райдержадміністрації №386-р від 06 травня 1996 року.

При зверненні до нотаріуса, йому було відмовлено в оформленні права на земельну частку (пай) через відсутність належного підтвердження факту прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_2 , а також через те, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0148774 видано після смерті ОСОБА_2 .

Вважає, що він у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , до складу якої увійшло право на земельну частку (пай), яке вона набула за життя як член КСП «Прогрес», тому просить захистити його право на спадщину у обраний ним спосіб.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 листопада 2024 року у даній справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Віхерко Н.О. подала заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності позивача, просить позов задовольнити.

Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи у відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує, у визначений судом строк відзив на позов не подавала.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу в редакції 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст.524 ЦК (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі статтею 525 ЦК (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.534 ЦК (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст.548 ЦК в редакції 1963 року).

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.1, ч.2 ст.549 ЦК в редакції 1963 року).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Оріхівка Старокостянтинівського району Хмельницької області померла ОСОБА_2 .

На день своєї смерті ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Великочернятинського старостинського округу Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №340/16-10 від 11 грудня 2024 року

17 березня 1984 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великочернятинської сільської ради народних депутатів Старокостянтинівського району Хмельницької області Новак О.І., зареєстрований в реєстрі за №6, згідно якого усе належне їй на день смерті майно вона заповіла ОСОБА_1 , що підтверджується дублікатом вказаного заповіту, який видано 08 грудня 2022 року старостою Великочернятинського старостинського округу Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Дзюм О.І., зареєстрований в реєстрі за №28/4.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №79112341 від 12 листопада 2024 року спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилась.

Крім того, за інформацією з Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №2781/01-18 від 13 листопада 2024 року спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у період з 1997 року по 2004 рік також не заводилась.

Згідно довідки Великочернятинського старостинського округу Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №339/16-10 від 10 грудня 2024 року після смерті ОСОБА_2 з 03 січня 1997 року фактично в управління та володіння спадковим майном вступив ОСОБА_1 .

До складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшло право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прогрес» с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області, розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на яку 28 лютого 1997 року на ім`я ОСОБА_2 було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0148774.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Мельник Л.П. щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Листом від 30 вересня 2024 року за №163/01-16 приватний нотаріус Мельник Л.П. відмовила позивачу у видачі свідоцтва на спадщину на право на земельну частку (пай), посилаючись на відсутність належних доказів факту прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_2 , а також через те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) видано після смерті ОСОБА_2 , що позбавляє позивача права оформити спадкові права на земельну частку (пай) в позасудовому порядку.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.

З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року в справі № 348/618/15-ц (провадження № 61-9592св19), які в силу ч.4 ст.263 ЦПК України суд має враховувати при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за заповітом, одразу після смерті ОСОБА_2 з 03 січня 1997 року фактично вступив в управління і розпорядження спадковим майном, що підтверджується довідкою Великочернятинського старостинського округу Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №339/16-10 від 10 грудня 2024 року, тому в силу ст.549 ЦК( в редакції 1963 року) він є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Оскільки факт прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_2 підтверджено належними та допустимим доказами, однак вказаний факт не визнається нотаріусом, тому він підлягає встановленню у судовому порядку.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну

частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Порядок паювання земель). У цьому разі необхідно враховувати, що згідно із пунктом 17 Перехідних положень ЗК України 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до пункту 1 Порядку паювання земель паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) згідно із пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до статей 5, 22 ЗК України 1990 року кожний член КСП у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), право власності на яку виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно із статтею 23 ЗК України 1990 року державний акт на право колективної власності на землю видається КСП із зазначенням розмірів земель, що перебувають у його власності і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

У постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 175/2757/21 вказано, що право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. У разі неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Верховний Суд у постанові від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц вказував,

що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

Судом встановлено, що 28 грудня 1995 року на підставі рішення Великочернятинської сільської ради народних депутатів від 24 травня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству «Прогрес» с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області передано у колективну власність 2133,3 гектарів землі для вирощування сільськогосподарської продукції, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю серії ХМ №030 від 28 грудня 1995 року.

Станом на 28 грудня 1995 року (на момент видачі Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №030) ОСОБА_2 була членом КСП «Прогрес» с. Великий Чернятин, в зв`язку із чим була включена до Списку громадян членів КСП «Прогрес», що є Додатком №1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №030 від 28 грудня 1995 року, де значиться під №345.

28 лютого 1997 року Старокостянтинівська районна державна адміністрація Хмельницької області, вже після смерті ОСОБА_2 , на підставі рішення №386-р від 06 травня 1996 року, яке було прийнято за життя ОСОБА_2 , видала на її ім`я Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0148774, згідно якого належна ОСОБА_2 земельна частка (пай) визначена в розмірі 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Отже, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент розпаювання землі 28 грудня 1995 року, була членом КСП «Прогрес» с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області, включена до списку громадян-членів КСП, що додається до цього Державного акта на право колективної власності на землю, тому вона правомірно набула право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта та на її ім`я було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0148774, однак вона не отримала відповідний сертифікат, оскільки він був виданий після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На момент розгляду даної справи вказаний сертифікат є дійсним, доказів визнання його недійсним суду не надано.

Таким чином, набуте за життя ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в КСП «Прогрес» с. Великий Чернятин у розмірі 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) увійшло до складу спадщини після її смерті.

Аналогічних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2024 року у справі № 272/174/22 (провадження № 61-104св23).

Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який прийняв спадщину на підставі ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) шляхом фактичного вступу в управління і розпорядження спадковим майном, тому саме він набув в порядку спадкування за заповітом належне ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в КСП «Прогрес» с. Великий Чернятин Хмельницького (колишнього Старокостянтинівського) району Хмельницької області у розмірі 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що права та обов`язки спадкодавця автоматично переходять до спадкоємців, якщо вони не були припинені до моменту його смерті, а також, що позивач не зміг оформити свої спадкові права у нотаріуса, суд дійшов висновку про задоволення даного позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» с. Великий Чернятин Хмельницького (бувшого Старокостянтинівського) району Хмельницької області, розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало ОСОБА_2 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0148774.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, місце знаходження: вул. Острозького,41, м. Старокостянтинів, Хмельницька область, 31100, .

Текст рішення складено 03 лютого 2025 року.

Суддя: