Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6257/24 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 56 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/6257/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. в м. Коростень Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь грошові кошти в сумі 382 404,90 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є клієнтом AT КБ «ПриватБанк» та за невідомих обставин, невідомим шляхом, невстановлена особа переказала кошти з її власних рахунків НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 без її участі. Вказує, що 11.09.2024 з вищевказаних рахунків відбулося списання грошових коштів в сумі 382 404,90 грн. Зазначає, що вона будь-яких комбінацій та транзакцій не вчиняла, їй ніхто не телефонував, таким чином грошові кошти з її рахунку були списані без її підтвердження та дозволу. Вказує, що з даного приводу вона звернулась до відділення банку, що в м. Коростень та на гарячу лінію, працівникам банку повідомила про незаконне списання грошових коштів з рахунку, однак, до даного часу грошові кошти їй повернуті не були. Також зазначає, що вона звернулась із заявою до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області. Вказує, що 12.09.2024 Коростенським РУП ГУНП у Житомирській області було порушено кримінальне провадження №0000584 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Проте стверджує, що особа, яка вчинила правопорушення не встановлена та списані з її рахунку грошові кошти їй не повернуті. Вважає, що вказане списання грошових коштів з її рахунку відбулось внаслідок невжиття банком достатніх заходів щодо забезпечення належної охорони банківської таємниці та доступу до її рахунку, що призвело до втручання сторонніх осіб у роботу банківської системи.

Зазначає, що 11.09.2024 вона звернулася до відповідача із заявою про розгляд її звернення з приводу незаконного списання з її рахунків грошових коштів в сумі 382 405,00 грн., за вказаним фактом провести службове розслідування та просила вирішити питання щодо повернення їй грошових коштів. Вказує, що у листі АТ КБ «ПриватБанк» від 20.09.2024 їй було повідомлено про неможливість повернення їй коштів, оскільки було встановлено, що переказ коштів з карток був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24. Вхід в Приват24 був здійснений під її авторизацією. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на платіжній картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування платіжної картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки платіжної картки в стоп-лист платіжною системою (п. 1.1.10.10.3 Умов). Вважає, що посилання банку на ту обставину що вхід до системи Приват 24 був здійснений під її авторизацією є припущенням відповідача. Вказує, що відповідачем не доведено вжиття банком всіх можливих заходів для запобігання порушенню прав позивача та їх поновлення. Так само банком не надані докази, які безспірно доводять, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Враховуючи вищевикладене просила задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що у рішенні суду не наведено мотивованої оцінки її аргументів стосовно її звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області за фактом вчинення шахрайських дій відносно неї. Вказує, що судом першої інстанції не враховано правову позицію Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та правових позицій Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року у справі №552/2819/16-ц, від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц. Вважає, що спірні транзакції є безпідставними у зв`язку з чим залишок коштів по її картці підлягає відновленню. Зазначає, що сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на її ім`я, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що вона невідкладно повідомила банк про платіжні операції, що нею не виконувалися, факт її звернення до банку про скасування спірних транзакцій, а також її звернення до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», в якому на її ім`я відкрито наступні рахунки: НОМЕР_2 , НОМЕР_1 , НОМЕР_3 та видано наступні платіжні картки: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 .

Отже, між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини як між клієнтом та банком, в частині відкриття рахунку з використанням електронного платіжного засобу платіжної картки на підставі договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО).

11 вересня 2024 року з платіжних карток: 288493, 321119, 861148 було здійснено переказ коштів в загальному розмірі 382 404,90 грн.

Факт здійснення вищезазначених переказів відповідачем не оспорюється.

Спірні трансакції з картки позивача були здійснені 11 вересня 2024 року, а саме:

1. по картці 288493 11.09.2024 проведено наступні транзакції:

- 11/09/2024 00:42:12 перераховано кошти в сумі 25 361,07 грн на картку НОМЕР_7 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

- 11/09/2024 00:43:37 перераховано кошти в сумі 25 361,18 грн на картку НОМЕР_7 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

- 11/09/2024 00:47:51 перераховано кошти в сумі 25 361,18 грн на картку НОМЕР_8 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

2. по картці НОМЕР_5 11.09.2024 проведено наступні транзакції:

- 11/09/2024 00:36:49 перераховано кошти в сумі 48 050,41 грн на картку клієнтки НОМЕР_6 ;

- 11/09/2024 00:40:56 перераховано кошти в сумі 13 065,00 грн на картку НОМЕР_7 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

3. по картці НОМЕР_6 11.09.2024 проведено наступні транзакції:

- 11/09/2024 00:14:32 перераховано 24622,70 грн (602,02 USD) на картку НОМЕР_9 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

- 11/09/2024 00:19:49 перераховано 24 622,70 грн (602,02 USD) на картку НОМЕР_9 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

- 11/09/2024 00:21:54 перераховано 24 622,70 грн (602,02 USD) на картку НОМЕР_9 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

- 11/09/2024 00:24:06 перераховано 24 622,70 грн (602,02 USD) на картку НОМЕР_9 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

- 11/09/2024 00:25:49 перераховано 24 622,70 грн (602,02 USD) на картку НОМЕР_9 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

- 11/09/2024 00:27:56 перераховано 24622,70 грн (602,02 USD) на картку НОМЕР_10 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

- 11/09/2024 00:30:26 перераховано 24 622,70 грн (602,02 USD) на картку НОМЕР_10 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

- 11/09/2024 00:32:38 перераховано 24 622,70 грн (602,02 USD) на картку НОМЕР_10 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

- 11/09/2024 00:34:20 перераховано 24 622,70 грн (602,02 USD) на картку НОМЕР_10 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

- 11/09/2024 00:35:37 перераховано 24 622,70 грн (602,02 USD) на картку НОМЕР_10 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

- 11/09/2024 00:36:50 надійшли кошти в сумі 1 161,59 USD з картки клієнтки 321119;

- 11/09/2024 00:37:59 перераховано 24 622,70 грн (602,02 USD) на картку НОМЕР_7 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий;

- 11/09/2024 00:38:56 перераховано 24 622,70 грн (602,02 USD) на картку НОМЕР_7 (емітент - JSC UNIVERSAL BANK), отримувач коштів невідомий.

Під час здійснення зазначених транзакцій на фінансовий телефон клієнта надходили наступні сервісні повідомлення: 2024-09-09 17:42:17 Сценарії в Channels (Privat24) про авторизацію 2024-09-09 17:44:13 Багаторівневі IVR-опитування про авторизацію 2024-09-09 17:44:49 Сценарії в Channels (Privat24). Главный push (Уведомление о входе в Приват24 126995) (2024-09-09 18:14:48 - Клієнт нічого не вибрав протягом 30 хвилин. Перехід на екран тайм-ауту). 2024-09-11 00:13:32 Багаторівневі IVR-опитування про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:14:13 Текстові повідомлення в SMS про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:15:12 Багаторівневі IVR-опитування про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:15:53 Текстові повідомлення в SMS про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:20:56 Багаторівневі IVR-опитування про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:21:37 Текстові повідомлення в SMS про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:23:09 Багаторівневі IVR-опитування про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:23:50 Текстові повідомлення в SMS про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:24:51 Багаторівневі IVR-опитування про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:25:33 Текстові повідомлення в SMS про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:26:59 Багаторівневі IVR-опитування про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:27:40 Текстові повідомлення в SMS про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:28:52 Багаторівневі IVR-опитування про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:29:34 Текстові повідомлення в SMS про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:31:40 Багаторівневі IVR-опитування про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:32:21 Текстові повідомлення в SMS про списання коштів з карти 4*48, 2024-09-11 00:48:30 Багаторівневі IVR-опитування про зміну кредитного ліміту, 2024-09-11 00:49:11 Текстові повідомлення в SMS про зміну кредитного ліміту.

За даними банку переказ коштів з карток був здійснений шляхом створення платежів в системі дистанційного обслуговування клієнтів - Приват24, вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією клієнтки ОСОБА_1 , за допомогою використання пристрою, який використовує клієнтка - SM-M135F|SAMSUNG (imei НОМЕР_11 ), фінансового телефону клієнтки ОСОБА_1 та іншої особистої інформації (паролю входу в Приват24). Згідно даних adminka.privat24 у вересні 2024 року до 11.09.2024 09:26 (період часу зняття коштів 11.09.2024 з 00:14 до 00:47) зміну акаунта Приват 24 не зафіксовано. Згідно даних вибірки FINNUM фінансовий номер клієнта під час шахрайських дій не змінювався. Згідно даних вибірки ZMNPIN зміну ПІН-кодів до карток клієнтки під час шахрайських дій не зафіксовано.

За фактом списання грошових коштів ОСОБА_1 11 вересня 2024 року звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про проведення службового розслідування та повернення грошових коштів у розмірі 382 404,90 грн.

Як видно із матеріалів справи, 12 січня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідь ОСОБА_1 про відмову у поверненні коштів, що були списані 11 вересня 2024 року, з посиланням на те, що переказ коштів з карток був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24. Вхід в Приват24 був здійснений під її авторизацією. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Платіжній картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Платіжної картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Платіжної картки в Стоп-лист Платіжною системою (п. 1.1.10.10.3 Умов).

Також встановлено, що 12 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Коростенського РУП ГУНП у Житомирській області, яким було порушено кримінальне провадження №0000584 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі №520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі №567/3/22 (провадження №61-5252сво23)).

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення №223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі №552/2819/16-ц (провадження №61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді.

Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі №127/23496/15-ц (провадження №61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та від 11 березня 2015 року №6-16цс15».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі №691/699/16-ц (провадження №61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження №61-3239св18) вказану правову позицію підтримав».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 27 липня 2015 року та 30 липня 2015 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 9 792,00 грн.

Доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не урахували порушення відповідачем Умов та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі №766/19614/18 (провадження №61-19350св19) вказано, що: «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_1 на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц (провадження №61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц (провадження №61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №182/3171/16 (провадження №61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі №179/1688/17 (провадження №61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню.

Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову».

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. [...] Ураховуючи те, що списання коштів відбувалося з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача - ОСОБА_1 , яка підключила на власному телефоні переадресацію на телефон невстановленої особи і тим самим надала можливість володіти інформацією про надіслані паролі, суди зробили обґрунтовані висновки про відмову у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі №712/4463/16-ц (провадження №61-22267св18)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі №755/19068/15-ц (провадження №61-34341св18) вказано: «судами попередніх інстанцій з поданих сторонами доказів встановлено, що ОСОБА_1 платіжну карту не втрачала, ПІН та іншу інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не розголошувала і про несанкіоновані операції невідкладно проінформувала банк. Натомість АТ КБ «Приватбанк», незважаючи на встановлений за картою ліміт на розрахунки в мережі Інтернет у сумі 0 гривень, провів списання коштів з рахунку ОСОБА_1 і після її повідомлення про неправомірність цих операцій не відновив залишок коштів на рахунку. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що позивач своїми діями або бездіяльністю сприяла втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно застосував до спірних правовідносин статті 1066, 1073 ЦК України, норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням та дійшов обґрунтованого висновку про обов`язок банка відновити залишок коштів на рахунку ОСОБА_1 з моменту повідомлення нею про здійснення несанкціонованих операцій».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19 (провадження №61-1035св21) зазначено: «емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається встановлено, що при зверненні із позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що за невідомих обставин, невідомим шляхом, невстановлена особа переказала кошти з її власних рахунків без її участі.

Загальна сума викрадених грошових коштів становить 382 404,90 грн.

Позивачка заперечує, що нею надавалась будь-яка інформація третім особам.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У свою чергу, банк не довів належними та допустимими доказами того факту, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на картковому рахунку позивачки було здійснено без використання платіжної карти;

Також банком не доведено, що списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося за її розпорядженням. Виявивши безпідставні перекази коштів, позивачка повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів. При цьому кредитна картка ОСОБА_1 не втрачалася, з користування не вибувала.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з картки позивача НОМЕР_4 , 11 вересня 2024 року у нічний час було здійснено 3 трансакції, з картки 21119 - 2 трансакції та з картки НОМЕР_6 - 13 трансакцій.

За таких обставин суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову у задоволенні позову.

Аналогічні правові висновки відображені у постанові Верховного Суду від 29 березня 2024 року у справі №456/4026/21 та у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі №190/2037/23.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави підлягають стягненню 3824,04 грн судових витрат за розгляд справи у суді першої та 5736,07 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанцій, а всього 9560,11 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 382 404,90 грн безпідставно списаних грошових коштів.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави 9560,11 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 04 лютого 2025 року.

Головуючий

Судді