Справа №567/1763/24
Провадження №2/567/63/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

встановив:

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей звернулась ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що з 14.11.2014 по 19.10.2023 перебувала з відповідачем в шлюбі.

Вказує, що у шлюбі у них народилися син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що хоч вона та діти разом з відповідачем не проживають, відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає в достатньому розмірі. Зазначила, що відповідач за віком та станом здоров`я є працездатним і отримує дохід від офіційної роботи на будівництві в Івано-Франківській області. Крім того вказала, що відповідач має добрий стан здоров`я, інших утриманців не має.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 , будучи працездатним, свідомо ухиляється від належного утримання дітей, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 07.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відповідно до ст.274-279 ЦПК України, та роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, зазначивши про те, що позивачка не надала суду доказів того, що діти проживають з нею і відвідують школу в Республіці Польща, що позивачка не працевлаштована в Республіці Польща, а перебуває у статусі біженця та про суму виплат у зв`язку з цим.

Вказує, що не погоджується з обраним позивачкою способом стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від його заробітку(доходу), оскільки він не працює, навчається на денній формі навчання за рахунок власних коштів, а відтак стипендії не отримує, в зв`язку з навчання позбавлений можливості працевлаштуватися, а отже отримувати постійний, стабільний та регулярний дохід. Крім того зазначає, що на його частковому утриманні перебуває його мати ОСОБА_5 .

Вказує, що в межах наявних у нього коштів завжди матеріально допомагає дітям, зокрема, кожного місяця добровільно надає 2,5-3 тис. грн., а в разі можливості більше.

Зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 ним визнаються частково, в межах 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину.

20.12.2024 позивачки подала суду довідки, відповідно до яких ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є учнями початкової школи №2 з інтеграційними відділами м.Сьорда-Великопольська та в період з 01.06.2024 по 31.05.2025 на виховання дітей їй призначено допомогу в розмірі по 800 злотих щомісяця.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебували в шлюбі з 14.11.20214 по 19.10.2023 (рішення Острозького районного суду Рівненської області №567/1396/23 від 19.10.2023).

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 15.05.2015, встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 25.01.2017, встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що протягом тривалого часу позивачка та відповідач разом не проживають, їхні діти проживають з матір`ю, перебувають на її утриманні, а відповідач, будучи батьком дітей, достатньої та належної участі в їхньому матеріальному утриманні не приймає.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

У відповідності до ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з вимогами ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При розгляді справи суд виходить з того, що відповідач доказів того, що він утримує дітей належним чином (зокрема, як він зазначає у відзиві на позовну заяву, кожного місяця добровільно надає 2,5-3 тис. грн., а в разі можливості більше) чи не має можливості утримувати дітей суду не надав.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Отже, мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років, якими є діти сторін у справі, має становити не менше, ніж 3196 грн.

Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в розмірі 1/3 частки його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що, будучи батьком неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , відповідач своїх дітей належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити. При цьому суд виходить з того, що відповідач доказів про те, що він належним чином займається утриманням своїх дітей не надав, оскільки надана відповідачем квитанція № від 01.02.2022 про переказ коштів на суму 11382,20 грн. є єдиним письмовим доказом перерахування відповідачем позивачці грошових коштів і зазначена сума за своїм розміром не забезпечить належного утримання дітей протягом тривалого часу.

Таким чином, загальний розмір утримання дітей від відповідача є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач, будучи батьком дітей, на даний час своїх дітей належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити, то з нього на користь позивачки необхідно стягнути аліменти.

Окрім того, судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дітей та сторін, а також те, що відповідно до доказів, поданих відповідачем, на даний час він навчається на денній формі навчання за кошти фізичних осіб. Крім того судом враховано те, що мати відповідача ОСОБА_5 перебувати на утриманні відповідача не може, оскільки є пенсіонером та отримує пенсію за віком (пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 .

В той же час, при вирішенні позову суд виходить з того, що запереченя відповідача з приводу наявності у нього можливості утримувати дітей не відповідають закону, оскільки його навчання не позбавляє його можливості утримувати дітей та у зв`язку з цим він не повинен перекладати свій обов`язок по утриманню дітей на позивачку, інших осіб чи держав.

При цьому, суд виходить і з того, що по досягненню 38-річного віку відповідач повинен був відповідально ставитися до планування свого життя та забезпечення якості життя своїх дітей у зв`язку зі своїм навчанням та бере до уваги і те, що вже перебуваючи на навчанні, відповідач працевлаштувався і звільнився з роботи за згодою сторін 14.10.2024.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дітей, суд також бере до уваги, що платник аліментів є працездатним, інших утриманців не має, а отже може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей та вважає, що аліменти необхідно стягувати в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 23.10.2024, а тому за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Водночас, за правилами ч.6 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути 1211,20 грн. судового збору.

На підставі ст.5, 12, 13, 141, 191, 211, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 23 жовтня 2024 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ),

відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення складено 04.02.2025.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.