Справа № 725/6048/24
Провадження № 2/727/385/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Літвінової О.Г.

при секретарі Лещинська А.М.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Чернівці справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Кредитні ініціативи", представник позивача Білоцерковець Юлій Сергійович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованостіпосилаючись на те, що 23.06.2006 року між первинним кредитором Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1635, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 89400 дол. США та зобов`язався в порядку і на умовах визначених договором повернути кредит, виплачувати відсотки за його користування, сплачувати неустойку в сумі та у строки визначені умовами договору та Графіком платежів..

Разом з тим, не зважаючи на те, що банк за умовами кредитного договору виконав взяті на себе зобов`язання та надав ОСОБА_1 обумовлені договором кошти, останній у порушення умов договору своїх зобов`язань належним чином не виконував, що призвело до того, що станом на 01.02.2014 року у нього утворилась заборгованість за кредитом в сумі 80229,33 дол. США, по відсотках 46402,12 дол. США, по комісії 2692,02 дол. США, по пені 7070,44 дол. США.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22.08.2017 року по справі №725/1392/14-ц встановлено окрім іншого те, що Боржник своїх зобов`язань за кредитними договорами не виконував належним чином внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2014 року становить 80229,33 дол. США, по відсотках 46402,12 дол. США, по комісії 2692,02 дол. США, по пені 7070,44 дол. США.

Вказане рішення суду сторонами не оспорювалось та набрало законної сили 04.09.2017 року.

Таким чином у даній справі не підлягають окремому доказуванню факт укладення ОСОБА_1 кредитного договору №1635, розміру заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 01.02.2014 року та факт права вимоги у ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Поряд з цим, станом на дату подання даного позову, заборгованість у розмірі що встановлена рішенням суду, ОСОБА_1 не погашена.

Таким чином боржник має нове боргове зобов`язання перед кредитором яке складається з сум визначених у доларах США у розмірі 129323,47 дол. США., що станом на 23.02.2022 року за офіційним курсом НБУ (28,9877 грн. за 1 долар США) становить 7251905,78 (сім мільйонів двісті п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот п`ять гривень сімдесят вісім копійок).

Керуючись позиціями Верховного суду та чинного законодавства України нарахування сум, що передбачені статтею 625 ЦК України має відбуватись на суму боргу в доларах США в розмірі 24% річних, як то встановлено п.6.5. договору, в межах строку позовної давності що погоджений сторонами пунктом 6.9 кредитного договору.

Вказані нарахування проводяться з урахуванням умов пункту 6.9. кредитного договору та пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, - починаючи від 02.02.2014 року (наступний день від дня встановленого судом періоду виникнення заборгованості) та до дня який передує дню введення в Україні 23.02.2022 року.

Загалом до стягнення з ОСОБА_1 за частиною 2 статті 625 ЦК України за період з 02.02.2014 року по 23.02.2022 року підлягає 250 171,82 (двісті п`ятдесят тисяч сто сімдесят один долар вісімдесят два центи).

А тому просили стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ "Кредитні ініціативи", код за , заборгованість суму боргу за частиною 2 статті 625 ЦК України за кредитним договором №1635 у розмірі 250 171, 82 (двісті п`ятдесят тисяч сто сімдесят один) долар 82 центи США, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подали до суду клопотання в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог, а також просив застосувати строк позовної давності.

Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 23.06.2006 року між первинним кредитором Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1635, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 89400 дол. США та зобов`язався в порядку і на умовах визначених договором повернути кредит, виплачувати відсотки за його користування, сплачувати неустойку в сумі та у строки визначені умовами договору та Графіком платежів..

Разом з тим, не зважаючи на те, що банк за умовами кредитного договору виконав взяті на себе зобов`язання та надав ОСОБА_1 обумовлені договором кошти, останній у порушення умов договору своїх зобов`язань належним чином не виконував, що призвело до того, що станом на 01.02.2014 року у нього утворилась заборгованість за кредитом в сумі 80229,33 дол. США, по відсотках 46402,12 дол. США, по комісії 2692,02 дол. США, по пені 7070,44 дол. США.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22.08.2017 року по справі №725/1392/14-ц встановлено окрім іншого те, що Боржник своїх зобов`язань за кредитними договорами не виконував належним чином внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2014 року становить 80229,33 дол. США, по відсотках 46402,12 дол. США, по комісії 2692,02 дол. США, по пені 7070,44 дол. США.

Вказане рішення суду сторонами не оспорювалось та набрало законної сили 04.09.2017 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11.09.2024 року було відкрито провадження по даній справі.

Період за який Позивач нарахував 3% річних в сумі 129 323,47 дол.США є з 02.02.2014 року по 23 лютого 2022 року .

За прострочення зобов;язання виплатити суму боргу ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено обов;язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду погоджуючись з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, зробила правовий висновок про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Невиконання боржниками грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням , тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст..625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками , які передували подачі такого позову (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 08 11 2019 року в справі № 127/15672/16-ц)

На кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, Законом № 2120-IX доповнено розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" пунктом 61. Вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов;язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.05.2018 року по справі №369/6892/15-ц, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки, якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

На прилюдних електронних торгах було реалізовано майно ОСОБА_2 , а саме згідно виконавчого листа № 725/1392/14-ц було відкрито виконавче провадження № 7490293 від 01.05.2024 року та продана земельна ділянка, що належить ОСОБА_1 за ціною 904000,00 грн.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач нарахував відсотки на всю суму боргу, без врахуванням реалізованого майна.

Невиконання боржниками грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням , тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст..625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками , які передували подачі такого позову (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 08 11 2019 року в справі № 127/15672/16-ц.

За таких обставн, суд приходить до висновку, що необхідно застосувати строк позовної давності та враховуючи те, що відсотки були наразховані на свю суму боргу відповідача, без врахування реалізованого майна ( часткового виконання зобов"язання) то позов не підлягає до задоволення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що взадоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 16, 203, 215, 253, 256, 257, 261, 267, 572, 575, 578 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю " Кредитні ініціативи", представник позивача Білоцерковець Юлій Сергійович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостівідмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: