КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4322/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Деснянського районного суду м. Київ від 22 жовтня 2024 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство «Універсал Банк» на дії та бездіяльність органу примусового виконання, -

установив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Київ зі скаргою на дії та бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: Деснянський ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), АТ «Універсал Банк».

Скаргу обґрунтовувала тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором CL №2947 від 23 жовтня 2007 року.

30 січня 2012 року на виконання рішення суду, Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №6-6292.

17 лютого 2012 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Панченко І.І. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого документу відносно неї, боржника ОСОБА_1 .

В межах вказаного виконавчого провадження, 17 лютого 2012 року державним виконавцем накладено арешт на майно боржника.

21 лютого 2012 року вказаний арешт зареєстровано в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження №2189989.

29 серпня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

18 січня 2013 року винесена постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого документу.

08 квітня 2013 року в межах вказаного виконавчого провадження повторно накладено арешт на майно боржника, а 13 грудня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Наразі усі строки для повторного пред`явлення вказаного виконавчого документу до примусового виконання сплили.

Крім того, 17 грудня 2015 року між ПАТ «Універсал Банк» та нею було досягнуто згоду, щодо врегулювання взаємовідносин сторін кредитного договору № CL №2947 від 23 жовтня 2007 року, внаслідок чого сторони підписали акт про припинення зобов`язань за вказаним договором.

Таким чином, після підписання сторонами акту, з 17 грудня 2015 року зобов`язання сторін за кредитним договором CL №2947 від 23 жовтня 2007 року припинено.

Вказувала, що вона звернулась до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві ЦМУ МЮ із заявою про припинення (зняття) арештів, отримала відповідь про те, що у відділі відсутні докази погашення боржником боргу по виконавчому листу №2-6292 від 30 січня 2012 року Деснянського районного суду м. Києва в межах ВП НОМЕР_1 та ВП НОМЕР_2, а також не сплачено виконавчий збір.

Таким чином, з 2013 року виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа, де боржником вказано її, а стягувачом ПАТ «Універсал Банк» на виконанні не перебувають, відтак порушено її право власності, оскільки наявне невиправдане втручання у права особи на мирне володіння своїм майном.

Просила суд, визнати неправомірними рішення начальника Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), щодо відмови в зняті арештів з усього її нерухомого майна в межах виконавчих проваджень НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Зобов`язати Деснянський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) зняти арешт з усього її нерухомого майна, накладений 17 лютого 2012 року старшим державним виконавцем в межах ВП НОМЕР_1 та вилучити з Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідний запис про обтяження від 21 лютого 2012 року №12189989.

Зобов`язати Деснянський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) зняти арешт з усього її нерухомого майна, накладений 08 квітня 2013 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про обтяження.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Київ від 22 жовтня 2024 року зазначену вище скаргу задоволено.

Визнано бездіяльність Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях НОМЕР_1 та НОМЕР_2 - протиправною.

Зобов`язано Деснянський ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт із всього майна ОСОБА_1 , накладений в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 та виконавчого провадження НОМЕР_1, запис про обтяження №12189989 зареєстроване 21 лютого 2012 року реєстратором - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 лютого 2012 року ВДВС Деснянського РУЮ.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, Деснянський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) подало апеляційну скаргу, в якій посилалося на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що на примусовому виконанні Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №2-6292 виданого 30 січня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитом і процентам у розмірі 170729,90 грн. Стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 850 грн. та витрат на ІТЗ судового розгляду в розмірі 60 грн.

27 лютого 2012 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 17163,99 грн.

29 серпня 2012 року державним виконавцем керуючись п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (відсутність у боржника майна), але згідно п. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження при нестягнені виконавчого збору у розмірі 14640,20 грн., який стягується з боржника до Державного бюджету України унеможливлюється зняття арешту з майна боржника державним виконавцем.

Вказує, що згідно довідки від 16 жовтня 2024 року № о-406/КЕП та довідки від 16 жовтня 2024 року №о-408/КЕП, АТ «Універсал Банк» вказав, що станом на 15 жовтня 2024 року заборгованість по кредиту погашена повністю, згідно акту про припинення зобов`язань від 17 грудня 2015 року за кредитним договором CL№2947 від 26 жовтня 2007 року, але постанова про стягнення виконавчого збору була винесена державним виконавцем 27 лютого 2012 року до припинення зобов`язань боржником.

Станом на сьогоднішній день у відділі відсутня інформація про сплату виконавчого збору - 17163,99 грн.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, а отже і арешт не знімається та унеможливлює бездіяльність та обов`язок державного виконавця про, що зазначає в скарзі ОСОБА_1 .

Просило суд, скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що згідно довідки від 16 жовтня 2024 року №о-406/КЕП та довідки від 16 жовтня 2024 року №о-408/КЕП, АТ «Універсал Банк» вказав, що станом на 15 жовтня 2024 року заборгованість по кредиту погашена повністю, згідно Акту про припинення зобов`язань від 17 грудня 2015 року за кредитним договором CL№ 2947 від 26 жовтня 2007 року.

Вказує, що нею погашено борг перед стягувачом за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, у добровільному порядку, поза межами виконавчих проваджень НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які є завершеними та матеріали яких знищено виконавчою службою.

Матеріали справи не містять доказів винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору, в порядку визначеним Законом України «Про виконавче провадження».

Спір виник у зв`язку з тим, що на її заяву від 03 липня 2024 року про зняття арешту у зв`язку з виконання виконавчого документу поза межами виконавчого провадження державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що після повернення банку виконавчого документа про стягнення з неї кредитної заборгованості банк (стягувач) підтвердив повне виконання нею зобов`язань за кредитним договором у добровільному порядку поза межами виконавчих провадженнях НОМЕР_1 та НОМЕР_3, які є завершеними та матеріали, яких знищено виконавчою службою та не заперечував проти зняття арешту із майна такого боржника.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано зняв арешти, накладені на її майно, як боржника, для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арештів відсутня необхідність.

Просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка з`явилась в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір CL 2947.

26 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №CL 2947.

17 жовтня 2011 року ПАТ «Універсал Банк» подав позовну заяву до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CL 2947 від 26 жовтня 2007 року.

13 грудня 2011 року Деснянським районним судом м. Києва у справі №2-6292/2011 ухвалено рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитом та процентами у розмірі 170729,90 грн.

На виконання вказаного рішення суду, Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

Згідно відповіді Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 12.07.2023 вказано, що виконавчий лист №2-6292 від 30.01.2012 Деснянського районного суду м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» в сумі 171639,90 грн. перебував у відділі на виконанні.

17 лютого 2012 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 та винесено постанову про арешт майна боржника.

29 серпня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

17 січня 2013 року вказаний виконавчий лист надійшов до відділу на виконання вдруге, а 18 січня 2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_2.

08 квітня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

13 грудня 2013 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, який сформовано 13.09.2021, вказано про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - ВП 31234460 від 17 лютого 2012 року ВДВС Деснянського РУЮ, реєстраційний номер обтяження №12189989, яке зареєстроване 21 лютого 2012 року.

Згідно довідки від 16.10.2024 № о-406/КЕП та довідки від 16.10.2024 № о-408/КЕП, АТ «Універсал Банк» вказав, що станом на 15.10.2024 заборгованість по кредиту погашена повністю, згідно акту про припинення зобов`язань від 17.12.2015 за кредитним договором CL№ 2947 від 26.10.2007.

03 липня 2024 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Горлатий О.В. звернувся до Деснянського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна.

Згідно відповіді начальнику Деснянського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 17 липня 2024 року вказано, що 27 лютого 2012 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 17163,99 грн. 29 серпня 2012 року державним виконавцем в порядку п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (відсутність майна у боржника), відтак у відділі відсутня інформації про погашення заборгованості та виконавчого збору по виконавчому провадження НОМЕР_1. 13 грудня 2013 року виконавчий лист №2-6292 від 30 січня 2012 року Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором державним виконавцем повернуто стягувачу в порядку п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Відтак для вирішення питання щодо зняття арешту з майна необхідно звернутися до суду у відповідності п. 5 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Постановляючи ухвалу про задоволення вимог скарги, суд першої інстанції врахував добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника та дійшов висновку про бездіяльність виконавчої служби, щодо не зняття арешту з майна заявника, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, щодо виконання судового рішення, згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником погашено борг перед стягувачом за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, у добровільному порядку поза межами виконавчих проваджень НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які є завершеними та матеріали яких знищено виконавчою службою.

Згідно довідки від 16.10.2024 № о-406/КЕП та довідки від 16.10.2024 № о-408/КЕП, АТ «Універсал Банк» вказав, що станом на 15.10.2024 заборгованість по кредиту погашена повністю, згідно акту про припинення зобов`язань від 17.12.2015 за кредитним договором CL№ 2947 від 26.10.2007.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до Деснянського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна.

Згідно відповіді Деснянського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 17.07.2024 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви та знятті обтяжень і арешту з її майна.

Таким чином, ОСОБА_1 , як власниці, створюються перешкоди у вільному розпорядженні майном, порушуєтьсяправо приватної власності ОСОБА_1 , щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном.

Отже, перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання неправомірною бездіяльність посадових осіб Деснянського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), яка полягає у не скасуванні арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, а отже і арешт не знімається, а тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності органу ДВС, колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.

Аналіз норм статей 50, 56, 57, 59 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №645/6694/15-ц, провадження №61-18160св19, від 26 січня 2022 року у справі №27/1541/14-ц (провадження 61- 2829св21) та від 03 лютого 2023 року у справі №639/858/21 (провадження №61-11506св22). У постановах Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №817/928/17, від 08.06.2022 року у справі №522/8685/13, від 10.01.2024 у справі №569/6234/22, зазначено, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав за законом є завершенням виконавчого провадження; зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено, як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

14 лютого 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу у справі №333/395/22, згідно з якою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, сформульованого у постанові від 27 березня 2020 року у справі №817/928/17 щодо можливості зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

15 травня 2024 року Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу про повернення справи відповідній колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Вказала, що в адміністративній справі №817/928/17 як і вданій справі, від висновків у якій пропонувала відступити колегія суддів, на відміну від цивільної справи №333/395/22, була встановлена відсутність заборгованості боржника у виконавчому проваджені. Так у разі існування у боржника заборгованості за виконавчим документом стягувач має право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання, зокрема звернутися до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та вчиняти інші дії, спрямовані на примусове виконання судового рішення; наявність або відсутність боргу за виконавчим документом суд має враховувати під час вирішення питання про зняття у судовому порядку з майна боржника арешту, накладеного в межах виконавчого провадження.

У цьому конкретному випадку виконавчий документ не може бути повторно пред`явлений стягувачом до виконання з огляду на його добровільне виконання поза межами виконавчого провадження. Тоді, як арешт майна боржника є заходом, який застосовується для забезпечення виконання судового рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Колегія суддів оцінює критично доводи апеляційної скарги про безпідставність врахування судом першої інстанції припинення в 2015 році зобов`язань боржника перед стягувачом за кредитним договором №2947 від 26.10.2007, так як постанова про стягнення виконавчого збору була винесена державним виконавцем 27.02.2012, тобто до припинення боржником своїх зобов`язань перед стягувачом.

ОСОБА_1 отримала відповідь органу ВДВС, у якій зазначено, що відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки боржником не надано підтвердження про погашення заборгованості в тому числі зі сплати виконавчого збору у червні 2024 року.

Проте, ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність виконавчої служби саме за наслідками відмови у задоволенні її заяви про зняття арешту в 2024 році, а не під час винесення державним виконавцем постанов про повернення виконавчого документа в 2012 та 2013 роках.

Матеріали справи не містять доказів винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору, в порядку визначеним Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною другою статті 50 Закону №1404-VIII, що кореспондується з положеннями ч. 4.5. ст. 59 Закону … «У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

А оскільки Законом №1404-VIII прямо не врегульовано правовідносини, щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника.

В подібних обставинах, Верховний суд не одноразово приходив до висновків, які було враховано судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2021 у справі №161/14034/20 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.12.2021 у справі №645/6694/15-ц.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію, щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Київ від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба