Провадження № 2/742/96/25
Єдиний унікальний № 742/4223/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2025 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретарів судових засідань Шептун В.В., Сороки Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, яке було відкладено до 21 січня 2025 року.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 лютого 2025 року.
Згідно письмової заяви представника позивача адвоката Тащі М.М. просили розгляд справи проводити без їх участі. Позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити.
Відповідач та її представник адвокат Струць Т.І. в судове засідання не з`явились. Згідно письмової заяви представника адвоката Струць Т.І. просили розгляд справи проводити без їх участі. Проти задоволення позовних вимог заперечують, посилаючись на обставини викладені у відзиві.
Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 21 жовтня 2024 року представник відповідача адвокат Струць Т.І. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову.
25 листопада 2024 року представник позивача адвокат Єлісєєв Д.О. подав додаткові пояснення в порядку ч.5 ст.174 ЦПК, в яких зазначає, що відповідачем було порушено строк на подачу відзиву у справі, і відповідачем не було подано клопотання про поновлення такого строку. Оскільки відповідачем було пропущено строк встановлений судом протягом якого ОСОБА_2 та її представнику було запропоновано подати письмовий відзив проти позову з посиланням на докази, просить суд відмовити у прийнятті відзиву на позов та повернути його відповідачу.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області відзив на відповідну позовну заяву і всі письмові та електронні докази (а.с.16).
Вказану ухвалу судом вчасно направлено на адресу відповідача, крім того відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками, які вона отримала 24.07.2024 року (а.с.30).
Виходячи з положень ст. 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 21.10.2024 було подано до суду відзив на позовну заяву з пропущенням процесуального строку.
Клопотань про поновлення пропущеного строку та відповідного обґрунтування подано не було, а відтак суд вбачає законні підстави для відмови у прийнятті відзиву.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Як зазначено у ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 17 червня 2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 , батьками якого записані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується (а.с.11).
Проте, 16 лютого 2016 року Апеляційним судом міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року в частині стягнення аліментів на утримання дитини скасовано та постановлено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.09.2015 до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до копії судового наказу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 червня 2024 року стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , щомісячно з 23 травня 2024 року на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.8-10).
Відповідно до копії довідки військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України, старший солдат ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 з 19.05.2023 року по теперішній час (а.с.23).
Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 , на своєму утриманні має двох малолітніх дітей, на утримання яких сплачує 1/2 частину свого заробітку (доходу), тобто по 1/4 частині - на кожну дитину.
Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України на утримання двох дітей стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів. З огляду на те, що діти, яких зобов`язаний утримувати позивач, проживають у різних сім`ях, розмір матеріальної допомоги, яку він зобов`язаний надавати на кожну дитину становить 1/6 частину його доходів.
Проте, в даному позові позивач звертається із вимогою про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину лише на одну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Разом з тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 21 липня 2021 року у справі №691/926/20, діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.
При цьому, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20.
Одночасно, суд звертає увагу, що зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за умови, що розмір аліментів, які стягуються на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , залишається незмінним, призведе до дисбалансу інтересів вказаних дітей, оскільки останні опиняться у нерівному матеріальному становищі, в частині його забезпечення зі сторони позивача ОСОБА_1 .
Суд звертає увагу, що законодавчо визначена необхідність утримувати дітей, на яких з позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти, обумовлює перегляд їх розміру щодо всіх його дітей, а не виключно однієї з них, оскільки у протилежному випадку діти будуть поставлені у нерівне становище, коли одна дитина отримуватиме більший розмір аліментів на утримання, ніж інша.
Доказів звернення позивача ОСОБА_1 до суду з вимогами про зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та що такі вимоги судом були задоволені, позивачем не надано.
Крім того, згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме - народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Судам необхідно враховувати, що позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення свого майнового стану, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до рішення суду розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати.
Крім того, ст.192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз вищевказаних правових норм вказує на те, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, саме позивач ОСОБА_1 зобов`язаний довести обставини, які мають значення для вирішення спору, зокрема, що зміна його матеріального становища вплинула на можливість виплачувати ним аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у раніше визначеному судовим рішенням розмірі.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів позивач вказував на те, що в нього погіршилось матеріальне становище, а саме: позивач не має власного житла і тому змушений проживати у гуртожитку; на утриманні позивача знаходиться дитина, яка також потребує належного матеріального забезпечення; позивач перебуває на військовій службі, тому більша частина доходів, які отримує позивач витрачається ним не на особисті потреби, а на потреби підрозділу (обмундирування, військову техніку, медикаменти тощо), тому вважає, що доцільним зменшити розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 .
Однак, позивач не надав суду будь-яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився, порівняно із майновим станом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.
З матеріалів справи не вбачається, що доходи позивача із того часу зменшилися, а проживання позивача у гуртожитку, не підтверджує погіршення його матеріального стану, оскільки з наявних матеріалів справи не можливо встановити з якого час він там проживає та яку суму коштів сплачує за проживання.
Перебування на утриманні позивача сина ОСОБА_8 не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів на дочку ОСОБА_7 . Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини, порівняно з іншими.
Також, посилання позивача на те, що останній несе витрати на потреби підрозділу (обмундирування, військову техніку, медикаменти тощо) не приймається судом до уваги, оскільки не підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем ОСОБА_1 , при зверненні до суду з даним позовом не враховано порушення інтересів дочки ОСОБА_7 , по відношенню до сина ОСОБА_8 , на утримання якого з нього стягуються аліменти у аналогічному розмірі, який стягується на утримання доньки ОСОБА_7 , суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами, що зміна його матеріального становища вплинула на його можливість сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у встановленим судом розмірі, та що, після постановлення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки, його майновий стан погіршився, внаслідок чого позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України.
У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати із відповідача не стягуються.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.182,192 СК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ,адреса реєстрації: АДРЕСА_6 .

Суддя Наталія ФЕТІСОВА