ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 702/679/24
Провадження № 22-ц/821/90/25
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кулинича Олексія Івановича на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2024 року про відмову у поновленні строку для подачі зустрічного позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплокомуненерго» м. Монастирище, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш Дім 130», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_28 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 про захист прав споживача у справі за позовом Комунального підприємства «Теплокомуненерго» м. Монастирище до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, у складі головуючого судді Барської Т. М.,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2024 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кулинича О. І. про поновлення строку для подачі зустрічного позову відмовлено.

Відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про захист прав споживача.

Роз`яснено позивачу за зустрічним позовом право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.

Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернуто відповідачу ОСОБА_1 , копію зустрічної позовної заяви долучити до матеріалів справи.

Ухвалу мотивовано тим, що позови містять різний зміст вимог, обставин, які підлягають доказуванню, їх спільний розгляд може ускладнити вирішення юридичного спору між КП «Теплокомуненерго» та ОСОБА_1 , а тому об`єднання позовів в одне провадження є недоцільним.

Також суд звернув увагу, що відповідачами у зустрічному позові, окрім жителів будинку і членів ОСББ, також є ОСББ «Наш Дім 130» та КП «Теплокомуненерго», а спори про визнання недійсними рішень вищого органу управління суб`єкта некомерційного господарювання щодо вирішення питань, пов`язаних з управлінням такою особою, між суб`єктом некомерційного господарювання та одним з його засновників (членом) належать до господарської юрисдикції відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Також суд дійшов висновку, що зустрічний позов подано поза межами визначеного ст. 193 ЦПК України строку, а доводи представника відповідача про не дотримання строку для подачі зустрічного позову з поважних причин суд відхилив.

Не погоджуючись із ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2024 року, представник ОСОБА_1 адвокат Кулинич О. І. просить скасувати оскаржувану ухвалу, поновити процесуальний строк для подання зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про захист прав споживача та об`єднати дану зустрічну позовну заяву в одне провадження з первісним позовом у справі № 702/679/24.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом хибно стлумачені норми ЦПК України при вирішенні, що ухвала не підлягає оскарженню, адже окремо від рішення підлягають апеляційному оскарженню ухвали про повернення заяви позивачеві.

Вирішуючи питання поновлення процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви, суд покликався на положення ст. 128 ЦПК України, яка регулює інститут судових повісток.

Зазначає, що в даному випадку необхідно керуватися п. 1 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, де зазначено, що днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку, але ця вимога не виконана.

Вказує, що ОСОБА_1 є людиною похилого віку, 84 роки, який не покидає зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Вважає, що 15 денний термін слід обчислювати з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, позовної заяви та додатків до неї, тобто з 27 серпня 2024 року, а зустрічний позов здано до канцелярії суду 02.09.2024, тому клопотання про поновлення строку було обґрунтованим та підлягало задоволенню.

Крім того, вважає, що суд вийшов за межі своїх процесуальних повноважень, а саме зазначивши про підсудність спору за зустрічним позовом господарському суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Пунктами 6 та 10 ч. 1 ст. 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: 6) повернення заяви позивачеві (заявникові); 10) відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга як на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявикові) так і на ухвалу про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Виходячи з приписів ст. ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку норм ЦПК України.

Право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним; подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України визначено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Згідно з ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ЦПК України).

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (ст. 194 ЦПК України).

Отже, зустрічна позовна заява, подана до суду поза межами строку для подання відзиву, підлягає поверненню судом заявнику.

Статтею 120 ЦПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Таким чином, у відповідності до норм ст. ст. 193 та 194 та п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, у разі подання до суду зустрічного позову поза межами строку для подання відзиву, він ухвалою суду повертається заявнику і дана ухвала може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку.

Разом з тим ч. 1 ст. 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання відповідної зустрічної позовної зави.

Водночас ч. ч. 3 6 ст. 127 ЦПК України визначено, що якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже наведені вимоги цивільного процесуального законодавства, а саме ч. 6 ст. 127 ЦПК України та п. 10 ч. 1 ст. 353 ЦПК України констатують, що ухвалу про відмову у поновленні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 липня 2024 року відкрито провадження в справі за позовом КП «Теплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 08 серпня 2024 року. Встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали (а. с. 5 виділених матеріалів).

В судове засідання, призначене на 08 серпня 2024 року відповідач не з`явився, а судова повістка не була врученою з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Розгляд справи було відкладено на 20 серпня 2024 року (а.с. 6 виділених матеріалів).

В судове засідання, яке призначалося на 20 серпня 2024 року стороною відповідача повістку також не було отримано з підстав відсутності адресата за вказаною адресою.

Адвокатом Кулиничем О. І. було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке, враховуючи його похилий вік та відсутність підстав стверджувати, що відповідач намагається затягувати розгляд справи, суд відклав до 02.09.2024.

02.09.2024 у судовому засіданні представник відповідача адвокат Кулинич О. І. заявив клопотання про зміну спрощеного порядку розгляду справи на загальний позовний.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Кулинича О. І. з підстав того, що відкриваючи у справі спрощене позовне провадження суддя врахував обставини справи, предмет та підстави позову, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у ній, кількість сторін.

02 вересня 2024 року адвокатом Кулиничем О. І. було подано відзив на позов та зустрічний позов, при цьому судом відзив було прийнято, про що зазначено у протоколі судового засідання № 3281923 (а.с. 9-10 виділених матеріалів).

Зустрічна позовна заява в тому числі містила клопотання про поновлення строку на оскарження, де зазначено, що відповідач ОСОБА_1 є людиною похилого віку, йому 83 року, він обмежений в русі, має суттєве погіршення зору, надіслані поштою матеріали не отримував, тому об`єктивно використати 15-денний термін для подачі зустрічної позовної заяви не міг.

Адвокат Кулинич О. І. вступив у справу 20.08.2024, копії позовної заяви з додатками отримав 27.08.2024. Зазначає, що зустрічний позов подається в межах п`ятнадцятиденного терміну, обчисленого з 20.08.2024 (а.с. 11-19 виділених матеріалів).

В доводах апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував той факт, що ОСОБА_1 є людиною похилого віку та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши виділені матеріали справи, доводи відповідача щодо причин пропуску строку на подачу зустрічної позовної заяви, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, приймаючи відзив на позов та відмовляючи в поновленні строку на подачу зустрічного позову, вдався до надмірного формалізму ставлячи у залежність до доступу до правосуддя надмірний тягар доказування факту неможливості отримання позовної заяви та, відповідно, вчасності подачі зустрічної позовної заяви.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що повернення зустрічного позову в зв`язку з пропуском строку його подання та необґрунтованістю заяви для поновлення цього строку, є самостійною підставою для його повернення, у зв`язку з чим сам зміст зустрічного позову судом не підлягає оцінці, що судом першої інстанції не враховано.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду про відмову у прийнятті зустрічного позову скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції, тобто остаточного рішення по суті апеляційним судом не було прийнято, підстави для розподілу судових витрат у апеляційній скарзі, на даний час відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кулинича Олексія Івановича задовольнити частково.

Ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складення повного тексту постанови.

Текст постанови складено 29 січня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков

О. В. Карпенко