Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження2/711/521/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
04 лютого 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Подуфали О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
23 грудня 2024 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жук Оксана Михайлівна, звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути із ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вона є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач. Дитина проживає разом із позивачем як його матір`ю, перебуває на її постійному утриманні, оскільки є дитиною з інвалідністю.
Крім того, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий рівень одна позивач не може забезпечити, тому батько дитини, який є здоровим та працездатним, має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини на рівні частини з усіх видів його заробітку (доходу).
Оскільки відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним, отримує стабільний дохід, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, тому позивач вважає, що він зможе сплачувати означений вище розмір аліментів.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 09 год 00 хв 21 січня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2025 року відкладено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів до 15 год 00 хв 04 лютого 2025 року у зв`язку із відсутністю у діях відповідача повторності (ч.4 ст.223 ЦПК України), з якою законодавець пов`язує можливість ухвалення заочного рішення за умови відсутності заперечень позивача та/або її представника проти заочного розгляду справи (п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України). Водночас у пункті 3 резолютивної частини ухвали від 21.01.2025 судом роз`яснено відповідачу наслідки повторної неявки, передбачені ч.4 ст.223 ЦПК України, а саме: суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У судове засідання, що призначено 04 лютого 2025 року о 15 год 00 хв, сторони не з`явилися.
Позивач ОСОБА_1 13 січня 2025 року скерувала до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні (а.с.23).
Представник позивача за ордером адвокат Жук О.М., 03.02.2025 через підсистему «Електронний суд», подала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Крім того, у клопотанні зазначила прохання до суду про стягнення із відповідача на користь позивача, на підставі ч.8 ст.141 ЦПК України, понесених адвокатських послуг в сумі 5250 грн. У зв`язку із чим додала до означеної заяви копію додатку №1 до договору №11/07 від 11.07.2024 про надання правової допомоги щодо визначення гонорару Адвокату, а також копію акту №05/20-12-2024 від 20.12.2024 надання правової допомоги до договору №11/07 від 11.07.2024 та додатку №1 від 11.07.2024.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 04 лютого 2025 року о 15 год 00 хв повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав, відзиву до суду не направив.
Частиною 4 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку із цим 04 лютого 2025 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у цьому судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію позивача та її представника, висловлену письмово, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , що видане 07.03.2019 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07.03.2019 уклали шлюб (а.с.8).
Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , що видане повторно 05.06.2020 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).
Згідно копії довідки ОСББ «Дніпро 104» від 20.12.2024 суд встановив, що малолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю у квартирі АДРЕСА_1 . Водночас із цієї довідки також суд встановив, що відповідач разом із малолітнім сином ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не проживає в означеному вище житлі (а.с.16).
Крім того, із копії посвідчення серії НОМЕР_3 , що видане 07.10.2022 Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради, суд встановив, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус дитини з інвалідністю віком до 18 років. Водночас із цього письмового доказу суд також встановив, що законним представником ОСОБА_3 як дитини з інвалідністю є саме позивач ОСОБА_1 (а.с. 10).
Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 26.04.2001 передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 2 ст.150 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
З аналізу означених норм матеріального права суд робить висновок, що Сімейним кодексом України на законодавчому рівні закріплений принцип рівності прав та обов`язків батьків, а відповідно брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, а не лише той з батьків з ким проживає дитина.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
З аналізу положень ст. 181, 183, 184 СК України суд робить висновок, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Водночас спосіб стягнення аліментів судом визначається виключно за заявою одержувача аліментів, тобто у конкретному випадку позивача.
Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 того ж Кодексу, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд звертає увагу, що відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню малолітнього сина ОСОБА_3 суду не надав, а тому суд дійшов висновку про їх невиконання та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання малолітнього сина (аліментів).
Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач є особою працездатного віку та має можливість надавати матеріальну допомогу, а малолітній син, який має статус дитини з інвалідністю віком до 18 років, вочевидь потребує такої допомоги зі сторони батька.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач доказів надання допомоги малолітньому сину або неможливості його утримувати з поважних причин, або відомостей про незадовільний стан здоров`я, або підтвердження того, що на його утриманні знаходяться інші особи, суду не надав.
Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 191 СК України, передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
У зв`язку із означеними положеннями матеріального права, аліменти із відповідача слід стягувати, починаючи із 23 грудня 2024 року, тобто від дня пред`явлення ОСОБА_1 позову.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Отже, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягає задоволенню.
Що стосується прохання представника позивача адвоката Жук О.М., що викладене у п.2 прохальної частини клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача від 03.02.2025, про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5250 грн, то суд зазначає про таке.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Частинами 1, 2 ст.134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Пунктом 9 ч.3 ст.175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Крім того, безпосередньо позивач у заяві про розгляд справи у її відсутність від 13.01.2025 не виявила волі на стягнення із відповідача будь-яких судових витрат, зокрема, і витрат на професійну правничу допомогу. Також і представник позивача адвокат Жук О.М. у клопотанні про проведення судового засідання без участі представника позивача від 19.01.2025 не виявила волі на стягнення із відповідача на користь позивача відповідного виду судових витрат.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що оскільки сторона позивача разом з першою заявою по суті спору (позовною заявою) не подала до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, тому, керуючись ч.2 ст.134 ЦПК України, у задоволенні відшкодування стороні позивача відповідних судових витрат слід відмовити.
Крім того, вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує також вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) додатку №1 до договору №11/07 від 11.07.2024 про надання правової допомоги щодо визначення гонорару Адвокату; 2) акту №05/20-12-2024 від 20.12.2024 надання правової допомоги до договору №11/07 від 11.07.2024 та додатку №1 від 11.07.2024.
У зв`язку із дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги адвокатом Жук О.М. у конкретній цивільній справі, суд констатує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати коштів в розмірі 5250 грн за надану цьому учаснику справи правничу допомогу, зокрема, не надано відповідної квитанції або платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу.
У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи на той факт, що і письмові докази, що додані позивачем до позову на підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 5250 грн, зокрема, додаток №1 до договору №11/07 від 11.07.2024 про надання правової допомоги щодо визначення гонорару Адвокату та акт №05/20-12-2024 від 20.12.2024 надання правової допомоги до договору №11/07 від 11.07.2024 та додатку №1 від 11.07.2024 не містять жодної інформації про факт оплати позивачем правничої допомоги, відповідного її розміру та періоду часу, коли така оплата мала місце. Означена обставина унеможливлює суд з процесуальної точки зору зробити висновок, що позивачем дійсно сплачено саме 5250 грн за надану цьому учаснику справи правничу допомогу.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Питання витрат на оплату судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Зважаючи на викладене, з відповідача на користь держави належить стягнути 1211 грн 20 коп судового збору.
Керуючись ст. 141, 150, 180, 181, 182 СК України, ст. 13, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 134, 137, 141, ч.4 ст.223, ст. 258, 264, 265, 281, 282, 284, 289, 355, 430 ЦПК України, суд
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.
Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити рішення в частині стягнення аліментів за один місяць до негайного виконання
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок судового збору.
Відмовити у задоволенні стягнення понесених витрат на правову допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне заочне рішення складено 04 лютого 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Головуючий: О. В. Петренко