Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Цмур В.Р., представника позивача Мікрюкова С.В., представника відповідача Скочиляс Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» , в особі в.о. голови І.Ю. Корнєва до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 22.01.2025 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.02.2025.

Позивач, Акціонерне товариство «КОМЕРЦІЙНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» , в особі в.о. голови І.Ю. Корнєва звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 09 жовтня 2015 року між AT «КОМІНВЕСТБАНК» (надалі - Позивач) та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач), було укладено Договір кредиту № 02-1 /3л-60-15 (далі - «Договір»), згідно якого, Кредитор відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом в сумі 845 000,00 (Вісімсот сорок п`ять тисяч гривень 00 копійок) гривень зі сплатою 6% (Шість) відсотків річних, починаючи з 01.12.2015 року, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05 жовтня 2018 року.

Позивач зазначає, що у п. 2.4. Договору визначено, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/365-366), в межах строку, що визначений в п. 1.1. цього Договору. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту.

Пунктом 3.3.5 Договору визначено, повернути в повному обсязі Кредит із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін визначений п 1.1. цього Договору.

Разом із тим, станом на 15.09.2021 року, за ним обліковується заборгованість згідно Договору кредиту № 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015р. яка складає 798 894,65 грн. (Сімсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 65 копійок, у т.ч.: 699 994,00 грн. - заборгованість по кредиту; 98 100,65 грн. - сума заборгованості із сплати відсотків, розрахунок заборгованості додано до позовної заяви.

Позивач враховуючи викладене та керуючись статтями 15, 16, 526, 527, 530, 651, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, статтями ст.ст. 175-177 Цивільного процесуального кодексу України, - просить: стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), в рахунок погашення заборгованості перед Акціонерним товариством Комерційний інвестиційний банк (м. Ужгород, вул. Гойди, 10 Код ) по Договору кредиту №02-1/3л-60-15 від 09.10.2015р., що складає 798 894,65 грн. (Сімсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 65 копійок та витрати зі сплати судового збору в розмірі 11 983,41 (Одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) гривні 41 копійка.

02.11.2021 у вказаній справ ухвалою суду відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання.

24.05.2022 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скочиляс Галини Миколаївни, надійшло клопотання про витребування доказів у позивача Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» а саме: Кредитну справу згідно укладеного договору кредиту від 09.10.2022 за №02-1/3л-60-15 з усіма додатками та додатковими договорами до нього.

09.06.2022 представником позивача подано заперечення на клопотання про витребування доказів. Так, у вказаних запереченнях представник позивача зазначає, що клопотання про витребування доказів подане представником відповідача з пропуском строків на його подачу., є безпідставним та таким, що спрямоване виключно на затягування розгляду справи та нанесення збитнів АТ «КОМІНВЕСТБАНК» через довгий розгляд справи та неможливості погашення в примусовому порядку зобов`язань по договору кредиту.

14.06.2022 представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Доводи представника ОСОБА_1 , зводяться до того, що позивач жодної додаткової угоди з позивачем не укладав, про їх існування довідався лише після подання позову позивачем.

Оскільки відповідач стверджує, що додаткові угоди до кредитного договору він не підписував, а відповідно він їх не укладав, тому є сумніви, щодо підписів, які нібито належать відповідачу, тому є необхідність у витребуванні письмових доказів, а саме кредитної справи по укладеному договору кредиту від 09.10.2015 року за № 02-1/3л-60-15 з усіма додатками та додатковими договорами до нього.

Так, представник відповідача вказує на те, що з метою належного ознайомлення з позовними вимогами позивача є необхідність у витребуванні оригіналів кредитної справи по укладеному договору кредиту від 09.10.2015 року за № 02-1/3л-60-15 з усіма додатковими угодами до нього виникла необхідність у витребуванні усіх матеріалів кредитної справи з метою призначення судової почеркознавчої експертизи.

При цьому у відзиві вказано на те, що для встановлення істини у справі та підтвердження справжності підпису необхідно провести судово-почеркознавчу експертизу та що з позовними вимогами позивача відповідач не згідний. До відзиву додано клопотання про витребування доказів.

22.06.2022 представником позивача продано відповідь на відзив. Так, представник позивача вказує на те, що відповідачем пропущено строк на його подання, вважає що прийнятті такого слід відмовити та повернути відповідачу.

Окрім того представник позивача вказує на те, що АТ «КОМІНВЕСТБАНК» заперечує щодо обставин викладених у відзиві, оскільки відповідачем підписувалися всі додаткові угоди до договору кредиту №02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 р. Представник позивача зауважує, що 01 грудня 2020 року Відповідачем було надано пояснення до відділу внутрішнього аудиту АТ «КОМІНВЕСТБАНК», в якому він зазначив особисто про підписання додаткових угод.

При цьому представник позивача заперечує проти витребування документів та заперечує проти призначення експертизи, оскільки відповідачем підписувалися всі додаткові угоди до договору кредиту №02- 1/3л-60-15 від 09.10.2015р. 01 грудня 2020 року Відповідачем було надано пояснення до відділу внутрішнього аудиту АТ «КОМІНВЕСТБАНК», в якому він зазначив особисто про підписання додаткових угод. Також в кредитній справі Відповідача є також інші документи засвідчені його підписом. Окрім договору кредиту та додаткових угод до нього відповідачем підписувалося ще інші документи, що містяться в його справі та спростовують його твердження про нібито незрозумілі підписи на договорі кредиту та додаткових угодах до нього. Всі підписи були здійснені особисто Відповідачем по справі. Представник позивача просить: відмовити у прийнятті відзиву на позов АТ «КОМІНВЕСТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та повернути його відповідачу.

04.10.2022 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив. Де вказано, що відповідач звертався до засновників позивача для з`ясування обставин, оскільки кредит був узятий на його ім`я в інтересах банку. Вказано та те, що додаткові угоди він не підписував. Тому є необхідність у призначенні почеркознавчої експертизи, для проведення якої необхідно подати оригінали документі. Так, представник відповідача просить визнати поважними причини пропуску строку на подання відповідачем відзиву та поновити його.

18.11.2022 представником позивача подано додаткові пояснення, в яких він вказує на недобросовісність поведінки відповідача, та вважає що його заперечення щодо підписання ним додаткових угод намаганням уникнути відповідальності за повернення коштів по договору кредиту. Представник позивача вказує на необґрунтованість зупинення провадження у справі на час проведення експертизи, дійсна потреба у якій відсутня. Вважає що твердження зазначені у відзиві є такими, що не заслуговують на увагу та не можуть бути прийняті судом до розгляду.

Ухвалою суду від 17 січня 2023 року за клопотанням представника відповідача у справі призначено почеркознавчу експертизу, визначено коло питань поставлених на її вирішення, на час проведення якої провадження у справі зупинено.

05.07.2023 разом із супровідним листом, до суду надійшов висновок експерта від 29.06.2023 за № СЕ-19/107-23/3014-ПЧ за результатами судової почеркознавчої експертизи, проведеної за ухвалою суду по цивільній справі №308/12441/21 за позовною заявою AT «КОМЕРЦІЙНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 ; Об`єкт дослідження та первинне упакування упаковані у спеціальний сейф-пакет Експертної служби № 3104195 (лише адресату) матеріали цивільної справи та оригінали документів, що надані позивачем на виконання ухвали про призначення експертизи, у частині витребування оригіналів документів.

Ухвалою суду від 20 липня 2023 року провадження у справі поновлено.

24.09.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про витребувати від ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЗАКАРПАТСЬКІЙ ОБЛАСТІ, адреса: площа Народна, 4, Ужгород, Закарпатська область, 88000, - Пенсійної справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для проведення додаткової судової-почеркознавчої експертизи у цивільній справі за позовом АТ «КОМЕРЦІЙНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» по судовій справі № 308/12441/21.

04.10.2023 від представника позивача надійшло заперечення на клопотання про витребування доказів.

23.10.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів та призначення додаткової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 24.210.2023 року частково задоволено клопотання представника відповідача у справі призначено додаткову почеркознавчу експертизу та визначено коло питань що поставлено на її вирішення. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

До суду 15.01.2024 разом із супровідним листом, надійшов висновок експерта від 08.01.2024 за № СЕ-19/107-23/11422-ПЧ за результатами судової почеркознавчої експертизи, проведеної за ухвалою суду по цивільній справі №308/12441/21 за позовною заявою AT «КОМЕРЦІЙНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 ; Об`єкт дослідження та первинне упакування упаковані у спеціальний сейф-пакет Експертної служби № 5481440 (лише адресату) матеріали цивільної справи та оригінали документів, що надані на виконання ухвали про призначення експертизи, у частині витребування оригіналів документів.

Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року поновлено провадження у справі.

21.02.2024 представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності. У якій вказано на те, що у висновку експерта №СЕ-19/107-23/11422-ПЧ від 08.01.2024 року зазначено, що підписи у додатковій угоді № 12 до кредитного договору №02-1/3л-60-15 від 09.10.2015року від 19.04.2017 р. у додатковій угоді № 13 до кредитного договору №02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 29.06.2017р. та додаткову угоду № 14 до кредитного договору М02-1/3п60-15 від 09.10.2015 року від 06.10.2017 року виконані не громадянином ОСОБА_1 , а іншою особою.

Оскільки, останній договір, який підписував Відповідач це додаткова угода № 11 до кредитного договору №02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 28.02.2017 р. в якій зазначено, що «кінцевим терміном повернення заборгованості до 06 жовтня 2017 року», а отже строк позовної давності за кредитним договором №02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року розпочався з 06 жовтня 2017 року та закінчився - 06 жовтня 2020 року.

Проте Позивач звернувся з позовною заявою до Відповідача про стягнення заборгованості -17 вересня 2021 року., тобто з пропуском строку позовної давності, а саме через 11 місяців 11 днів.

Представник відповідача вказує на те, що додатковими угодами по які відповідачу не було відомо позивач продовжив строк позовної давності для подання позову до суду до 05 жовтня 2021 року, оскільки додатковою угодою № 14 до кредитного договору №02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 06.10.2017 року встановлено кінцевий термін повернення заборгованості до 05 жовтня 2018 року.

Так представник відповідача просить суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.

27.02.2024 року від представника позивача по справі надійшло клопотання у якому вказано на те, що відповідно до п.7.8. договору кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 р. зазначено строк позовної давності встановлюється: загальна позовна давність 10 (Десять) років щодо звернення до суду для захисту прав кредитора та позовна давність про стягнення неустойки у вигляді штрафу та пені становить 3 (три) роки. Тобто сторони погодили збільшений строк позовної давності для договору кредиту договору кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 р.

Також представник позивача вказує на т е, що у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою КМУ від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Також, указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№64/2022) воєнний стан було запроваджено з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому його було продовжено до 14 травня 2024 року.

Відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії. Отже, загальні та спеціальні строки позовної давності продовжені з 12 березня 2020 року та до моменту закінчення воєнного, надзвичайного стану.

Враховуючи, що останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності є 06 жовтня 2027 року, а Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2024 року та запровадження воєнного стану з 24 лютого 2022 року до 14 травня 2024 року, вимоги банку про стягнення заборгованості з боржника підлягають до задоволення. Просить відмовити в задоволенні представника відповідача про застосування строків позовної давності від 24 лютого 2024 року.

04.04.2024 від представника відповідача по справі надійшов відзив на заперечення про застосування строків позовної давності, у яких вказано на те, що суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Проте при поданні позовної заяви до суду, позивач не просив суд про поновлення строку позовної давності, як це передбачено п. 3 розділу 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України, а отже позовна заява про стягнення заборгованості, яка подана - 17 вересня 2021 року, є поданою з пропуском строку позовної давності, а саме через 11 місяців 11 днів. Так представник відповідача просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.

15.04.2024 представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, де вказано на те, що у відповідності до висновку експерта №СЕ-19/107-23/11422-ПЧ від 08 січня 2024 року було визначено, що підписи у документах додаткова угода №12 від 19 квітня 2017 року, додаткова угода №13 від 29 червня 2017 року, додаткова угода №14 від 06 жовтня 2017 року до кредитного договору №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року у графах « ОСОБА_1 », виконані не громадянином ОСОБА_1 , а іншою особою.

АТ «КОМІНВЕСТБАНК» із врахуванням висновку експерта №СЕ-19/107-23/11422-ПЧ від 08 січня 2024 року здійснило перерахунок заборгованості за договором кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року, зокрема було зменшено тіло кредиту на суму 244 000,00 (двісті сорок чотири тисячі) гривень 00 копійок, на яку відповідно було збільшено її на підставі додаткової угоди №12 від 19 квітня 2017 року до договором кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року. Також у відповідності до зменшеної суми заборгованості по кредиту було здійснено перерахування суми нарахованих відсотків за користування кредитними коштами по договору кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року із 19 квітня 2017 року, що відповідно привело до їх зменшення (розрахунок додається до заяви).

Згідно оновленого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по договору кредиту №02- 1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року становить 483 686,54 (чотириста вісімдесят три тисячі шістсот вісімдесят шість гривень 54 копійки), а саме: - 449 994,00 гривень заборгованість по кредиту; - 33 692,54 гривень заборгованість зі сплати відсотків.

Так, позивач просить: стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), в рахунок погашення заборгованості перед Акціонерним товариством «Комерційний інвестиційний банк» (м. Ужгород, вул. Гойди, 10, ) по договором кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року, що складає 483 686,54 (чотириста вісімдесят три тисячі шістсот вісімдесят шість гривень 54 копійки). - Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (м. Ужгород, вул. Гойди, 10, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 7 255,30 (Сім тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 30 копійок). 3. Повернути АТ «КОМІНВЕСТБАНК» Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (м. Ужгород, вул. Гойди, 10, ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 4 758,11 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят вісім гривень 11 копійок), який сплачений згідно з платіжним дорученням №2 від 16 вересня 2021 року.

Ухвалою суду від 14.05.2024 року: прийнято заяву представника позивача Акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» про зменшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості та повернуто позивачу сплачений судовий збір у розмірі 4728,11 гривень згідно платіжного доручення № 2 від 16.09.2021 року. А також закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

10.12.2024 від представника позивача по справі надійшли письмові дебати, у яких він зазначає, що згідно оновленого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по договору кредиту №02- 1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року становить 483 686,54 (чотириста вісімдесят три тисячі шістсот вісімдесят шість гривень 54 копійки), а саме: - 449 994,00 гривень заборгованість по кредиту; - 33 692,54 гривень заборгованість зі сплати відсотків;

Викладені обставини підтверджуються наступними доказами: 1) копією договору кредиту №02-1/3л-60-15 від 09.10.2015р. Оригінал договору знаходиться у позивача; 2) Випискою з особового рахунку Відповідача по договору кредиту №02-1/3л-60-15 від 09.10.2015р.; 3) Розрахунком заборгованості по договору кредиту №02-1/3л-60-15 від 09.10.2015р.;

Відповідач порушив норми Цивільного кодексу України, а саме: 1. статтю 526, оскільки позичальник свої зобов`язання відповідно до умов договору кредиту та вимог ЦК України виконав неналежним чином; 2. статтю 530, оскільки позичальник порушив встановлений строк виконання зобов`язання; 3. статтю 1048, оскільки позичальником в повному обсязі не сплачено відсотки за користування позикою; 4. статтю 1054, оскільки позичальник не повернув кредит та не сплатив проценти за його користування.

Вказує на те, що відповідач порушив строки на подачу відзиву, а тому вказує на те, що у відповідності до частини 8 статі 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зазначає, що поведінка відповідача при укладенні договору кредиту, користування кредитними коштами, подання заяв про видачу кредиту та внесення змін до кредитного договору, яка тривала протягом 7 років суперечить його заявами та діям в межах розгляду справи №308/12441/21, а отже його дії є недобросовісними та такими, що направлені на уникнення відповідальності за повернення коштів по договору кредиту.

Окрім того, представник позивача вказує і на те, що врахуваючи, що останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності є 06 жовтня 2027 року, а Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2024 року та запровадження воєнного стану з 24 лютого 2022 року до 14 травня 2024 року, вимоги банку про стягнення заборгованості з боржника підлягають до задоволення.

Так, представник позивача просить: стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), в рахунок погашення заборгованості перед Акціонерним товариством «Комерційний інвестиційний банк» (м. Ужгород, вул. Гойди, 10, ) по договором кредиту №02- 1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року, що складає 483 686,54 (чотириста вісімдесят три тисячі шістсот вісімдесят шість гривень 54 копійки). 2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (м. Ужгород, вул. Гойди, 10, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 7 255,30 (Сім тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 30 копійок).

12.12.2024 від представника відповідача по справі надійшов письмовий виступ у дебатах, так представник відповідача просить: у задоволенні позовних вимог відмовити. Адвокат зазначає, що під час розгляду справи, було встановлено, що позивачем, було надано підроблені письмові докази, з метою незаконного стягнення з відповідача коштів, які він не отримував. Також представник відповідача зазначає, що позивач визначив і пред`явив до стягнення відсотки, нараховані за період з жовтня 2015 року по серпень 2021 року, де період з квітня 2017 р. - після закінчення строку дії договору. Нарахування відсотків за базовою ставкою у 6% річних у такий спосіб безпідставне, після закінчення строку договору правових підстав для нарахування, сплати, стягнення відсотків за передбаченою договором ставкою немає, а тому позовна вимога, щодо стягнення відсотків за кредитом у розмірі 33 692,54 грн. є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню.

Адвокат вказує на те, що позивачем не надано доказів передання грошей (отримання кредитних коштів) відповідачем згідно договір кредиту від 09.10.2015 року за № 02-1/3л-60-15. Під час засідання розгляду справи відповідач зазначив, що не отримував від позивача жодних коштів. Позивачем не було надано належних доказів, які б підтверджували отримання кредитних коштів саме відповідачем. Не було зазначено, яким саме шляхом здійснювалося зняття готівки, що знову ставить під сумнів законність і правомірність позовні вимоги позивача.

Звертає увагу суду на той факт, що згідно виписки по рахунку з 09.10.2015 року по 15.09.2021 рік, яку позивач надав в суд, як доказ виплати кредиту, зазначено, що кредитні кошти видавалися через касу банку, проте позивачем не було надано доказу отримання цих грошей саме відповідачем, а саме не було надано позивачем видаткових ордерів, які передбачені Інструкцією про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні, затверджена Постанова Правління Національного банку України 25.09.2018 № 103, які б підтверджували факт отримання коштів відповідачем.

При цьому зауважує, що згідно вище зазначеної виписки, 19.04.2017 року через касу банку по даному кредитному договору було видано 250 000, 00 грн. готівкою, яку позивач просив стягнути з відповідача, проте після проведеної судовопочеркознавчої експертизи дана сума була вилучена з розрахунку заборгованості. При цьому позивачем пояснення не були надані, на підставі яких документів і кому були виплачені дані кошти, що підтверджує вчинення шахрайських дій позивачем відносно відповідача.

Адвокат зазначає, що проаналізувавши дані розрахунки, приходимо до висновку, що позивач надає суду різні розрахунки із зазначеними різними сумами виданими кредитів, що ставить під сумнів правомірність позовної вимоги, щодо стягнення заборгованості по кредиту у сумі 449 994,00 грн., оскільки не можливо встановити, яку суму позивач видав по кредитному договору і кому

За твердженням адвоката: позивачем не надано жодних належних доказів, які б підтверджували про отримання відповідачем кредитних коштів, а отже позовна вимога позивача про стягнення тіла кредиту є необґрунтованою, неправомірною, оскільки відсутні докази отримання готівки відповідачем

Звертає увагу суду на той факт, що під час здійснення судового розгляду справи було виявлено, що частина доказів була підроблена працівниками банку, що знайшло своє підтвердження у висновку експерта №СЕ-19/107-23/11422-ПЧ від 08.01.2024 року, що в свою чергу вказує на шахрайські дії позивача. Також в судовому засіданні відповідач надав пояснення, що по даному кредитному договорі є порушено кримінальне провадження № 0000246 від 17.03.2020 року, про яке позивач не повідомив суд, щоб приховати свої шахрайські дії.

Просить відповідач застосувати строки позовної давності вказуючи на те, що оскільки, останній договір, який підписував Відповідач це додаткова угода № 11 до кредитного договору №02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 28.02.2017 р. в якій зазначено, що «кінцевим терміном повернення заборгованості до 06 жовтня 2017 року», а отже строк позовної давності за кредитним договором №02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року розпочався з 06 жовтня 2017 року та закінчився 06 жовтня 2020 року. Позивач звернувся з позовною заявою до Відповідача про стягнення заборгованості - 17 вересня 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності, а саме через 11 місяців 11 днів.

Адвокат зауважує, що представник позивача не згадує, вимоги п. 3 розділу 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України, де зазначено, - що Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Адвокат вказує на те, що при поданні позовної заяви до суду, позивач не просив суд про поновлення строку позовної давності, як це передбачено п. 3 розділу 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України, а отже позовна заява про стягнення заборгованості, яка подана - 17 вересня 2021 року, є поданою з пропуском строку позовної давності, а саме через 11 місяців 11 днів. Позивач з відповідною заявою про визнання поважними причин пропуску позовної давності до суду не звертався.

13.01.2025 представником відповідача подано заперечення на письмовий виступ у дебатах, у яких вона зазначає, що у суда є всі підстави відмовити в позовних вимогах АТ «КОМІНВЕСТБАНК», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги заяви що надійшли до суду від учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст.12 ЦПК України).

Згідно із ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас, ст. 82 ЦПК України визначено підстави для звільнення від доказування. Так, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч.1ст.82 ЦПК України).

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правомірність договору, як правочину, презюмується. Згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Виходячи з загальних умов (статті 526, 527, 530 ЦК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання підлягає виконанню належними сторонам та у встановлений строк (термін).

Судом встановлено, що 09 жовтня 2015 року між AT «КОМІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 , було укладено Договір кредиту № 02-1/3л-60-15 згідно якого: п.1.1. Кредитор відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом у сумі 300000.00 (Триста тисяч гривень нуль копійок) гривень, зі сплатою 12.00% (дванадцять цілих ну сотих) відсотків річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 08 жовтня 2016 р. , надалі текстом "Кредит", на умовах визначених цим Договором. п.1.2. Кредит надається Позичальнику на наступні цілі: споживчі потреби. п.1.3. В якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов?язань щодо погашення Кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої застав вимоги, Кредитор укладає із Позичальником: порядок надання кредиту, сплати відсотків та забезпечення кредиту. п.2.1. Видача Кредиту проводиться шляхом видачі Позичальнику готівки або оплати з позичкового рахунку Позичальника розрахункових документів Позичальника. п. 2.2. Моментом (днем) надання Кредиту вважається день видачі Позичальнику готівки або день першої оплати з позичкового рахунку Позичальника розрахункових документів Позичальника в повній або частковій сумі Кредиту. п. 2.3. Моментом (днем) повернення Кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки Кредитора: суми Кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, визначених цим Договором якщо інше не випливає з умов цього Договору. п. 2.4. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/365-366), в межах строку, що визначений п.1.1. цього Договором При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту. п. 2.4.1. Сплата відсотків здійснюється в валюті Кредиту на рахунок Кредитора №0089, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним. Якщо кінцева дата сплати нарахованих відсотків припадає на вихідний чи святковий день, то граничним терміном сплати нарахованих відсотків є перший наступний робочий день. п.2.8. У випадку невиконання Позичальником умов цього Договору про надання забезпечення належного виконання зобов?язань за цим Договором, а також у разі втрати предмету забезпечення або погіршення його умов (стану забезпечення, умов його зберігання), термін повернення Кредиту вважається таким, що настав Кредит, винагороди, відсотки та штрафні санкції - обов`язковими до повернення в порядку п.7.4. цього Договору.

Кредитор має право п. 3.2.6. у разі несвоєчасного погашення Кредиту або відсотків за його користування, видати наказ про примусову оплату несплаченої суми Кредиту та (або) несплачених відсотків за користування Кредитом. п.7.3 Цей Договір набирає чинності з дати його укладання та дії до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Строк дії Договору може бути продовжено за згодою Сторін. п. 7.4. У випадку настання обставин, визначених п.п. 3.2.6, 4.3, 5.4. цього Договору, термін надання Кредиту вважається таким що закінчився і, відповідно, Позичальник зобов`язаний погасити Кредит, сплати Відсотки за фактичний час використання Кредиту та нараховані штрафні санкції.

Також встановлено строк позовної давності , а саме: загальна позовна давність становить 10 (десять) років щодо звернення до суду для захисту прав Кредитора; позовна давність про стягнення неустойки у вигляді штрафу та пені становить 3 (три) роки.

Сторони підписали вказаний кредитний договір (копія наявна в матеріалах справи). Також позичальник був ознайомлений із графіком погашення кредиту, про що свідчить його підпис.

Додатковою угодою №1 до вказаного Кредитного договору, від 12.10.2015, сторони домовилися про те, що п. 1.1 Кредитного договору викласти у наступній редакції:

«1.1.Кредитор відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом в сумі 600 000,00 (Шістсот тисяч гривень нуль копійок) гривень, зі сплатою 12.00% (дванадцять цілих нуль сотих) відсотків річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 08 жовтня 2016 р. , надалі за текстом "Кредит", на умовах визначених цим Договором.».

В подальшому шляхом укладання Додаткових угод сума максимальна сума ліміту змінювалася неодноразово, сторонами укладено 14 Додаткових угод.

Варто зазначити, що як вбачається зі змісту додаткових угод №№1-5, кінцевий термін повернення заборгованості встановлювався до 08 жовтня 2016 року.

Проте у додаткових угодах №№ 6-13 окрім суми максимального ліміту змінено кінцевий термі повернення заборгованості, а саме до 06 жовтня 2017 року.

Додатковою угодою від 06 жовтня 2017 року №14, кінцевий термін повернення заборгованості встановлено о 05 жовтня 2018 року, а ліміт 845 000,00 грн.

Варто зауважити, що Додатковою Угодою від 01 грудня 2015 року, встановлено плату за користування кредитними коштами 6 (Шість) відсотків річних, починаючи з 01.12.2015 року.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, Акціонерне товариство КОМЕРЦІЙНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК заявив вимогу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості, за Договором кредиту № 02-1/3л-60-15, згідно якого, Кредитор відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом в сумі 845 000,00 (Вісімсот сорок п`ять тисяч гривень 00 копійок) гривень зі сплатою 6% (Шість) відсотків річних, починаючи з 01.12.2015 року, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05 жовтня 2018 року.

Фактично вимоги заявлені, згідно умов укладеного Договору Кредиту та усіх наступних Додаткових угод, остання із яких була укладена від 06 жовтня 2017 року №14.

При цьому позивач вказував на те, що станом на 15.09.2021 року, за ОСОБА_1 обліковується заборгованість згідно Договору кредиту № 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015р. складає 798 894,65 грн. (Сімсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 65 копійок, у т.ч.: 699 994,00 грн. - заборгованість по кредиту; 98 100,65 грн. - сума заборгованості із сплати відсотків, що було відображено в доданому до позовної заяви розрахунку.

Разом із тим, ОСОБА_1 заперечував щодо укладення ним додаткових угод, а саме №№4-14.

Згідно ухвали суду від 17.01.2023 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Так, на вирішення експертизи було поставлено питання про належність відповідачу підписів у графі « ОСОБА_1 » у додаткових угодах №№4-14 укладених в період з 15 березня 2016 року по 06 жовтня 2017 року.

Згідно висновку експерта від 29.06.2023 №СЕ-19/107-23/3014-ПЧ:

«1. Відповісти на питання «Чи виконано підписи у документах «Додаткова угода»: №12 до кредитного договору 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 19 квітня 2017 року; №13 до кредитного договору 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 29 червня 2017 року; Додаткова угода №14 до кредитного договору 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 06 жовтня 2017 року у графах « ОСОБА_1 », ОСОБА_1 , чи іншою особою?» не виявилося можливим через недостатню кількість та якість наданого порівняльного матеріалу.

2. Підписи у документах Додаткова угода №4 до кредитного договору 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 15 березня 2016 року; Додаткова угода №5 до кредитного договору 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 29 липня 2016 року; Додаткова угода № 6 до кредитного договору 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 07 жовтня 2016 року; Додаткова угода №7 до кредитного договору 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 30 листопада 2016 року; Додаткова угода №8 до кредитного договору 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 22.12.2016 року; Додаткова угода №9 до кредитного договору 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 30.01.2017 року; Додаткова угода №10 до кредитного договору 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 31.01.2017 року; Додаткова угода №11 до кредитного договору 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 28.02.2017 року; у графах « ОСОБА_1 , виконані громадянином ОСОБА_1 .»

Згідно ухвали суду від 24 жовтня 2023 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Так, на вирішення експертизи було поставлено питання про належність відповідачу підписів у графі « ОСОБА_1 » у додаткових угодах №№12-14 укладених в період з 19.04.2017 по 06.10.2017.

Згідно висновку експерта від 08.01.2024 №СЕ-19/107-23/11-422-ПЧ:

«1. Підписи у документах Додаткова угода №12 до кредитного договору 02- 1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 19 квітня 2017 року; Додаткова угода №13 до кредитного договору 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 29 червня 2017 року; Додаткова угода №14 до кредитного договору 02-1/3л-60-15 від 09.10.2015 року від 06 жовтня 2017 року у графах « ОСОБА_1 », виконані не громадянином ОСОБА_1 , а іншою особою.»

З наведеного судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено Договір Кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року, а також Додаткові угоди №№1-11.

При дослідженні Додаткової угоди № 11 від 28 лютого 2017 року до договором кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року, сторони уклали цей Договір про наступне:

«1.Пункт 1.1. договору викласти в наступній редакції:

1.1.Кредитор відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом в сумі 631 000,00 (Шістсот тридцять одна тисяча гривень 00 копійок) гривень, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 06 жовтня 2017 р. , надалі за текстом "Кредит", на умовах визначених цим Договором

2.Інші умови Договору кредиту залишаються незмінними і сторони підтверджують за ним свої зобов`язання.»

З урахуванням вказаних експертних висновків, позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, зокрема представник АТ «КОМІНВЕСТБАНК», зазначає, що із врахуванням висновку експерта №СЕ-19/107-23/11422-ПЧ від 08 січня 2024 року здійснило перерахунок заборгованості за договором кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року, зокрема було зменшено тіло кредиту на суму 244 000,00 (двісті сорок чотири тисячі) гривень 00 копійок, на яку відповідно було збільшено її на підставі додаткової угоди №12 від 19 квітня 2017 року до договором кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року. Також у відповідності до зменшеної суми заборгованості по кредиту було здійснено перерахування суми нарахованих відсотків за користування кредитними коштами по договору кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року із 19 квітня 2017 року, що відповідно привело до їх зменшення, при цьому розрахунок додано до заяви.

Таким, чином, згідно оновленого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по договору кредиту №02- 1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року становить 483 686,54 (чотириста вісімдесят три тисячі шістсот вісімдесят шість гривень 54 копійки), а саме: - 449 994,00 гривень заборгованість по кредиту; - 33 692,54 гривень заборгованість зі сплати відсотків, які позивач просить стягнути із відповідача.

Варто зазначити, що відповідач фактично визнав факт укладення між ним та позивачем Договору Кредиту. При цьому також він визнав, що підписував додаткові угоди до договору, але не всі. Як вбачається з висновку експерта остання додаткова угода (із чотирнадцяти) яка була підписана відповідачем це №11 від 28 лютого 2017 року.

Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитні кошти, та про те, що кредит він підписав за умовлянь та в інтересах третьої особи суду не доведено. Жодних доказів того, що відносно нього було вчинено кримінальне правопорушення, а саме примус через погрози чи шахрайські дії, матеріали справи не містять.

Суд вважає твердження представника відповідача про те, що вчинення шахрайських дій позивачем відносно відповідача необгрунтованими, оскільки суду не надано підтвердження про порушення за таким фактом відносно будь-якої особи кримінального провадження, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення посадовим особам позивача за такими фактами, чи наявність рішення суду стосовно визнання винуватими осіб за такими фактами.

Під час розгляду справи встановлено, що між АТ «КОМІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року, за яким Кредитор відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію максимальний ліміт за яким змінювався та відповідно до умов Додаткової угоди № 11 від 28 лютого 2017 року до договором кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року, встановлений в сумі 631 000,00 (Шістсот тридцять одна тисяча гривень 00 копійок) гривень, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 06 жовтня 2017 р.

Згідно наданого до суду (до заяви про зменшення позовних вимог) розрахунку заборгованості: згідно оновленого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по договору кредиту №02- 1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року становить 483 686,54 (чотириста вісімдесят три тисячі шістсот вісімдесят шість гривень 54 копійки), а саме: - 449 994,00 гривень заборгованість по кредиту; - 33 692,54 гривень заборгованість зі сплати відсотків.

Варто зазначити, що внесення коштів на погашення заборгованості відповідачем здійснювалося систематично, майже щомісячно в період часу з жовтня 2015 по квітень 2017 року щодо сплати тіла кредиту та без порушень щомісячно вносилися відсотки за користування кредитними коштами.

При цьому як встановлено зі змісту розрахунку заборгованості відповідачем здійснювалося погашення боргу - останній платіж на суму 127 999,15 грн. тіло кредиту та 8 030,40 грн. відсотки за користування кредитними коштами - у квітні 2019 року.

Наведене свідчить про укладення договору між позивачем та відповідачем, адже ОСОБА_1 вчиняв дії щодо погашення заборгованості як тіла кредиту так і нарахованих на умовах договору відсотків за його користування, а відтак сторони мали виконати взяті на себе згідно Договору Кредиту зобов`язання в повній мірі. А саме відповідач виплатити суму боргу Кредитору згідно умов Кредитного Договору.

Так позивач свої зобов`язання виконав повністю, а саме надав відповідачу кредитні кошти, проте, відповідач не виконав зі свого доку умови договору, а саме щодо їх повернення у розмірі та у строк передбачених Договором Кредиту.

Суд вважає що підстав для сумнівів у вірності наведених у розрахунку заборгованості сум немає, так: згідно оновленого розрахунку заборгованості (доданого до заяви про зменшення позовних вимог) борг ОСОБА_1 по договору кредиту №02- 1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року становить 483 686,54 (чотириста вісімдесят три тисячі шістсот вісімдесят шість гривень 54 копійки), а саме: - 449 994,00 гривень заборгованість по кредиту; - 33 692,54 гривень заборгованість зі сплати відсотків.

Суд констатує що контррозрахунку відповідачем та його представником не надано, також ними не ініціювалося проведення економічної експертизи з метою встановлення вірності нарахованих банком сум.

Варто зазначити, що висновками проведених у справі експертиз, частково спростовано твердження відповідача та його представника щодо того, що йому не було відомо про Додаткові угоди до Договору Кредиту та що такі він не підписував.

На переконання суду дії відповідача ОСОБА_1 щодо укладення ним не лише Договору Кредиту а й Додаткових Угод, внесення ним коштів на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, свідчить про те, що кредитні кошти він отримував та користувався ними.

На підтвердження вказаного позивачем надано також виписку по рахунку.

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання правом не допускається (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 541, 543, 549, 550, 553, 554, 611, 612, 614, 622-625, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобов`язаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати стягнення боргу, за відповідних умов достроково, включно зі штрафними санкціями з боржника і поручителя, які відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України). Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України , за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 1 статті 1055 цього Кодексу передбачає, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З огляду на вказане суд вважає, що наявність заборгованості ОСОБА_1 перед AT «КОМІНВЕСТБАНК» доведено належними та допустимими доказами.

Суд вважає неспроможними доводи представника відповідача проте, що відповідач не міг усвідомити, що кредит по договору кредиту від 09.10.2015 року за № 02-1/3л-60-15 з наступними додатковими угодами, не сплачений, оскільки гроші він не отримував, кредит не сплачував, адже ним підписано як сам Договір Кредиту так і Додаткові угоди, що підтверджено висновками експерта, за результатами проведених почеркознавчих експертиз.

Більше того, умовами договору не передбачено, що кредитні кошти ОСОБА_1 для використання третіми особами, чи що за невиконання умов несуть відповідальність інші особи а не він.

З приводу тверджень відповідача та його представника про те, що кредитні кошти він не отримував варто вказати на те, що:

Пунктом 2.1. передбачено Договору Кредиту від 09 жовтня 2015 року передбачено, що:

«Видача Кредиту проводиться шляхом видачі Позичальнику готівки або оплати з позичкового рахунку Позичальника розрахункових документів Позичальника.

Уклавши вказаний договір позивач, ще протягом певного часу укладав із Банком Додаткові угоди (з 12.10.2015 по 28.02.2017), що на думку суду свідчить про виконання сторонами умов Договору Кредиту а саме щодо надання кредитних коштів Кредитором та їх отримання Позичальником.

При цьому відповідач подавав заяви з власноручним підписом про збільшення/зменшення максимального ліміту заборгованості по кредитній лінії, про продовження терміну дії по кредитній лінії

Окрім того, з наявної в матеріалах справи Виписки/Особового рахунку з 09.10.2015 по 15.09.2021 вбачається, що видача кредиту здійснювався через касу. При цьому у розрахунку заборгованості та у виписці із рахунку міститься інформація про погашення кредиту.

Таким чином, поведінка відповідача, а саме щодо вчинення ним дій: підписання як Договору Кредиту, так і додаткових угод, на погашення кредитної заборгованості, свідчить про отримання Позичальником кредитних коштів.

Доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено, що грошові кошти брав саме відповідач є неспроможними, оскільки наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінка яким надана судом, свідчить про отримання ОСОБА_1 позики, та про те, що саме він зобов`язувався повернути борг Кредитору.

Натомість відповідачем протилежного, належними та допустимими доказами не доведено.

Відповідач, його представник під час розгляду справи просили застосувати позовну давність. Суд констатує про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача, оскільки сторони кредитного договору реалізували своє право на збільшення тривалості позовної давності до десяти років, відповідна умова договору є чинною і обов`язковою для сторін.

Так, відповідно до п.7.8. договору кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 р. зазначено строк позовної давності встановлюється: загальна позовна давність 10 (Десять) років щодо звернення до суду для захисту прав кредитора та позовна давність про стягнення неустойки у вигляді штрафу та пені становить 3 (три) роки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

За наведеного вбачається, що сторони кредитного договору від 09 жовтня 2015 року скористалися своїм правом та збільшили строк звернення до суду з вимогою про захист цивільного права з трьох до десяти років (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Окрім того суд враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У той же час пунктом 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/ та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України № 691-ІХ від 16 червня 2020 року «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою КМУ від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Також, указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№64/2022) воєнний стан було запроваджено з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому його було продовжено до 14 травня 2024 року.

Відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії.

Отже, загальні та спеціальні строки позовної давності продовжені з 12 березня 2020 року та до моменту закінчення воєнного, надзвичайного стану.

Суд вважає такими що заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що: останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності є 06 жовтня 2027 року, що Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2024 року та запровадження воєнного стану з 24 лютого 2022 року до 14 травня 2024 року.

Крім того, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. (Постанова КЦС ВС від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 щодо законності зупинення строків на підставі карантину).

Тобто позов подано в межах 10 річного строку позовної давності.

Окрім того, як вказано вище сторонами договору передбачено, що Договір діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п. 7.3. Договору Кредиту).

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що у відповідача перед Банком наявна заборгованість.

Відповідачами дану заборгованість ніякими доказами не спростовано, власного контррозрахунку не надано, а тому суд приходить до висновку наявності підстав для стягення заборгованості яка що зазначено позивачем у заяві про зменшення позовних вимог.

Твердження відповідачів щодо неотримання ним кредиту, тощо суперечать обставинам справи, чинному кредитному договору, не ґрунтуються на доказах, тому до уваги не беруться.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати відсотків, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів та неустойки можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором; пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України.

Якщо кредитний договір має домовленість, що передбачає закінчення строку кредитування поверненням позичальником кредитних коштів і кредитор не направляв у порядку ч.2 ст.1050 ЦК України вимогу, а вживав інші заходи досудового врегулювання, то за таких обставин слід дійти висновку про правомірність нарахування банком процентів за користування кредитними коштами боржником. Іншими словами, якщо немає вимоги, оформленої відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, та немає строку закінчення кредитного договору, то нарахування процентів банком можливе до повернення позичених коштів.

Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 (провадження №14-318цс18).

Варто звернути увагу на те, що згідно Договору Кредиту укладеного сторонами 09.10.2015 №02-1/3л-60-15 пункт «7.3. Цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Строк дії Договору може бути продовжено за згодою Сторін».

Зі змісту Додаткових Угод вбачається що зміни вносилися лише у п. 1.1. та п. 1.2., тоді як інші умови договору залишалися незмінними.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Строк позовної давності по кредиту згідно договору 10 років, окрім позовних вимог щодо стягнення неустойки у вигляді штрафу та пені що становить три роки.

Станом на день звернення позивача до суду із даним позовом (17.09.2021), як встановлено з матеріалів справи, Позичальником не виконано взятих на себе зобов`язань.

Відповідно суд приходить до висновку про помилковість твердження представника відповідача про правомірність нарахування відсотків за користування кредитом саме до жовтня 2016. При цьому варто зауважити, що помилковість твердження представника відповідача є і тому, що строки повернення кредитної заборгованості вказані у п.1.1. Кредитного Договору продовжувалися укладеними Додатковими Угодами.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 в справі №390/34/17 об`єднана палата пояснила, що принцип добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

При цьому, у підписаних кредитному договорі та додатковому договорі сторони погодили істотні умови договору, умови такого кредитного договору погоджені позичальницею, а тому вона має дотримуватися принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці».

Не виконання відповідачем своїх зобов`язань перед кредитовацем, призвело до порушення прав останнього.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно матеріалів цивільної справи позивачем сплачено при зверненні до суду судовий збір у розмірі 7 255 ,30 грн.( з урахуванням зменшення позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76 83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 525 -526, 530, 551, 536, 559, 610, 629, 1046-1056 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» , в особі в.о. голови І.Ю. Корнєва до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ( у редакції від 15.04.2024) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (м. Ужгород, вул. Гойди, 10, ) заборгованість по договору кредиту №02-1/3л-60-15 від 09 жовтня 2015 року, що складає 483 686,54 грн. (чотириста вісімдесят три тисячі шістсот вісімдесят шість гривень 54 копійки), а саме: 449 994,00 гривень заборгованість по кредиту; 33 692,54 гривень заборгованість зі сплати відсотків.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (м. Ужгород, вул. Гойди, 10, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 7 255,30 грн. (сім тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 30 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

Акціонерним товариством «Комерційний інвестиційний банк» (м. Ужгород, вул. Гойди, 10, .

Відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.