Справа № 462/3475/13-ц
УХВАЛА

04 лютого 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань Ясниської В.Я.

представника заявника адвоката Попельчука С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, подану у цивільній справі № 462/3475/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

встановив:

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Попельчук С.О. звернувся до суду із письмовою заявою, в якій просив визнати виконавчий лист, виданий 24.10.2013 Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/3475/13 таким, що не підлягає виконанню повністю. В обґрунтування заяви представник зазначає, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2013 року у справі № 462/3475/13-ц постановлено стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами на суму 4 190 719,94 дол. США, що еквівалентно у національній валюті за курсом НБУ станом на 09.09.2011 у розмірі 33 496 424,48 грн. На виконання вказаного рішення Залізничний районний суд м. Львова видав 24.10.2013 виконавчий лист у справі № 462/3475/13-ц та на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження № 40778212 з виконання виконавчого листа, виданого у справі № 462/3475/13-ц. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21 липня 2016 року задоволено заяву ТОВ «Уні трейд груп ЛВ», постановлено замінити стягувача ПАТ «Універсал Банк» на його правонаступника ТОВ «Уні трейд груп ЛВ», відтак первісний кредитор передав, а новий прийняв право вимоги як за кредитними договорами № 049-2900/840-0798 та № 049-2900/840-0799 від 25.12.2007, так і за договором Іпотеки від 25.12.2007, предметом якого були нежитлові підвальні приміщення: І, ІІ, ІV, нежитлові приміщення на 1-ому поверсі: від 1-1 по 1-3; від 14-1 по 14-7, від 15-1 по 15-3, 16-1, загальною площею 343,4 на вул. Галицька, 20 у м. Львові. ТОВ «Уні трейд груп ЛВ» звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття як новим іпотекодержателем права власності на вказане нерухоме майно, яке забезпечувало повернення заборгованості, що і було предметом стягнення за рішенням суду у даній справі. Будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними у зв`язку із набуттям права власності на іпотечне майно. Просить заяву задоволити. В судовому засіданні представник заявника раніше подану заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у такій та просив задоволити.

Стягувач ТОВ «Уні трейд груп ЛВ», належним чином повідомлене про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечили, про причини неявки суд не повідомлено.

Положенням ч. 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно положень ч. 3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

За навденого суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності стягувача у справі.

Заслухавши думку сторони заявника, вивчивши зміст заяви, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2013 року у справі № 462/3475/13-ц ухвалено стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитними договорами № 049-2900/840-0798 та № 049-2900/840-0799 від 25.12.2007 у розмірі 4 190 719,94 дол. США, що еквівалентно у національній валюті за курсом НБУ станом на 09.09.2011 33 496 424,48 грн та судовий збір у розмірі 3 441,00 грн.

30.10.2013 представником ПАТ «Універсал Банк» отримано виконавчий лист на виконання рішення суду від 01.08.2013 у справі № 462/3475/13-ц.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21 липня 2016 року постановлено замінити стягувача «ПАТ «Універсал Банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Уні трейд груп ЛВ» за кредитними зобов`язаннями з договорів № 049-2900/840-0798 та № 049-2900/840-0799 від 25.12.2007.

Згідно з частиною 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до положень ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Тобто, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: 1) видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); 2) коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; 3) видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; 4) помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; 5) видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; 6) пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі № 2-3558/2010, від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14, від 16 вересня 2020 року у справі № 308/6024/14.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, представник заявника посилається на відсутність обов`язку його довірителя щодо виконання основного зобов`язання, оскільки зобов`язання припинене після набуття правонаступником іпотекодержателя у 2016 році права власності на вказане у договорах іпотечне майно в позасудовому порядку.

Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Таким чином, за не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Так, згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статей 3,17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя; боржником - юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

Положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку», зокрема, встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 910/6355/20 звертає увагу на викладену нею правову позицію в постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 про те, що позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора. Допускаючи можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, законодавець тим самим встановлює правило про те, що після завершення позасудового врегулювання, зокрема, стягнення на предмет іпотеки, переданий боржником, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Водночас, у випадку забезпечення виконання основного зобов`язання декількома способами чи їх сукупністю (зокрема, іпотекою, заставою рухомого майна, майнових прав, порукою) основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17.

Матеріалами справи встановлено, що кредитний договір № 049-2900/840-0798 від 25.12.2007, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , укладався із цільовим призначенням на придбання майна, а саме: нежитлових підвальних приміщень: І, ІІ, ІV, нежитлові приміщення на 1-ому поверсі: від 1-1 по 1-3; від 14-1 по 14-7, від 15-1 по 15-3, 16-1, загальною площею 343,4 на АДРЕСА_1 .

Окрім цього, 25.12.2007 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено також кредитний договір № 049-2900/840-0799 на споживчі цілі.

Умовами обидвох згаданих кредитних договорів було передбачено, що забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за Договорами щодо кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів, передбачених цими договорами, можливих штрафних санкцій є не лише іпотека нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові підвальні приміщення), але й порука фізичної особи ОСОБА_3 , порука фізичної особи ОСОБА_4 , порука фізичної особи ОСОБА_5 , порука фізичної особи ОСОБА_1 .

У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, право власності на предмет іпотеки нежитлові підвальні приміщення: І, ІІ, ІV, нежитлові приміщення на 1-ому поверсі: від 1-1 по 1-3; від 14-1 по 14-7, від 15-1 по 15-3, 16-1, загальною площею 343,4 на АДРЕСА_1 зареєстроване за ТОВ «Уні Трейд Груп ЛВ» на підставі договору іпотеки від 25.12.2007, договору про відступлення права вимоги від 18.05.2016 за договором іпотеки від 25.12.2007.

Однак при цьому в матеріалах справи будь-які відомості щодо вартості вищевказаного нерухомого майна станом на час набуття ТОВ «Уні Трейд Груп ЛВ» права власності на це майно, - відсутні.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати самостійно.

Обов`язок боржника сплатити залишок заборгованості за кредитом, непокритий вартістю реалізованого предмета іпотеки не може бути визнаний припиненим за обставиною позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи, що виконання основного зобов`язання було забезпечено декількома способами, зокрема, іпотекою та порукою, безсумнівних доказів того, що основне зобов`язання припинилося шляхом реалізації іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки, та що заборгованість за двома кредитними договорами у повному обсязі погашена за рахунок іпотечного майна, матеріали справи не містять.

Також, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ було видано після набрання рішенням суду законної сили, яке не скасоване, відповідає вимогам закону, а отже, подальші питання щодо здійснення стягнення за даним виконавчим листом повинні були вирішуватись у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з огляду на те, що станом на час набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду у справі № 462/3457/13-ц перебував на виконанні у відділі присуового виконання рішень.

При цьому, якщо сторони у виконавчому провадженні дійшли згоди про те, що рішення суду вважається виконаним у інший спосіб, ніж про те зазначено у самому рішенні суду, вони не позбавлені права укласти мирову угоду, а стягувач має право відмовитися від примусового виконання рішення та такі питання розглядаються відповідно до ст. 434 ЦПК України.

З огляду на наведене, враховуючи, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та приписами ст. 432 ЦПК України обставини для визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню, відсутні, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 77-81, 260, 261, 432 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, подану у цивільній справі № 462/3475/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали знаходиться у справі № 462/3475/13-ц.

Суддя Б.М.Гедз