справа № 631/114/25
провадження № 2-д/631/2/25
У Х В А Л А

07 лютого 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Пархоменко І. О., розглянувши матеріали доручення словацького суду про вручення судових документів ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2025 року зі СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшло доручення словацького суду про вручення судових документів ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про прийняття судового доручення до виконання суд виходить з наступного.

Питання виконання доручення іноземних судів на території України регламентоване розділом ХІ ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 500 ЦПК України суди України виконують доручення іноземних судів про надання правової допомоги щодо вручення викликів до суду чи інших документів, допиту сторін чи свідків, проведення експертизи чи огляду на місці, вчинення інших процесуальних дій, переданих їм у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - дипломатичними каналами.

Згідно ч. 2 ст. 500 ЦПК України, судове доручення не приймається до виконання, у разі якщо воно: 1) може призвести до порушення суверенітету України або створити загрозу її національній безпеці; 2) не належить до юрисдикції цього суду; 3) суперечить законам або міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Одночасно, виконання доручення іноземних судів на території України здійснюється з урахуванням приписів Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги у цивільних справах, щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України №1092/5/54 від 27 червня 2008 року (далі Інструкція).

Згідно з п 1.1., 1.2. Загальних положень ця Інструкція визначає порядок опрацювання доручень про вручення документів, отримання доказів, вчинення інших процесуальних дій, а також клопотань про визнання і виконання судових рішень на виконання чинних міжнародних договорів України з питань надання правової допомоги в цивільних справах , та використовується у разі наявності міжнародного договору з питань надання правової допомоги в цивільних справах, чинного у відносинах між Україною та іноземною державою.

Пункт 1.4. загальних положень Інструкції унормовує, що обсяг правової допомоги, порядок зносин, вимоги щодо форми і змісту доручення, а також особливості виконання доручення визначаються положеннями міжнародного договору України, який діє у відносинах між Україною та відповідною іноземною державою. Заяви і застереження, висловлені державами до міжнародного договору, є його невід`ємною частиною. При застосуванні багатостороннього міжнародного договору України його положення діють з урахуванням заяв і застережень України, висловлених у законі під час ратифікації чи приєднання, та відповідної іноземної держави. Посилання на такий міжнародний договір у дорученні є обов`язковим.

Відповідно до ч. 1 п. 3.1 Інструкції доручення іноземного компетентного органу про вручення документів, про отримання доказів, про виконання інших процесуальних дій виконуються відповідно до чинного законодавства України з урахуванням положень міжнародного договору України, на підставі якого воно надійшло.

У свою чергу, розділ VІ Інструкції регламентує особливості виконання Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року.

Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, прийнята 15 листопада 1965 року, до якої Україна приєдналася згідно з Законом України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах» №2052-III від 19 жовтня 2000 року (із заявами та застереженнями), що набула чинності 01 грудня 2001 року (далі Конвенція), до якої приєдналась і Словаччина, застосовується у разі коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах для вручення за кордоном.

За змістом ст. 3 Конвенції орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Стаття 5 Конвенції говорить, що

Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом:

a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або

b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави.

З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.

Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави.

Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що у разі, якщо документ підлягає врученню в іноземній державі відповідно до частини першої статті 5 Конвенції про вручення, він має бути складений або перекладений на офіційну мову або одну з офіційних мов запитуваної держави.

Одночасно п. 6.1. розділу VІ Інструкції визначає, що у разі, якщо правова допомога запитується або надається на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року (далі - Конвенція про вручення), застосовуються відповідні положення цієї Інструкції з урахуванням викладеного в пунктах 6.2-6.14 цієї Інструкції.

Відтак при виконанні Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, мають бути урахувані приписи п. 6.2-6.14 Інструкції.

Згідно з п. 6.9., 6.10. розділу VІ Інструкції іноземне доручення про вручення документів на підставі Конвенції про вручення, а також документи, що підлягають врученню в Україні, від запитуючої держави одержує Мін`юст. Мін`юст визначає з урахуванням прохання, висловленого у дорученні, спосіб та строк його виконання, надсилає іноземне доручення для організації виконання до міжрегіонального управління, залишаючи у себе на контролі один примірник документів, що підлягають врученню, один примірник формуляра доручення в частині прохання про вручення та короткого викладу суті документа.

Якщо в проханні про вручення документів зазначено, що документи необхідно вручити у спосіб, визначений частиною другою статті 5 Конвенції про вручення, або якщо документи, які підлягають врученню, не містять перекладу українською мовою, міжрегіональне управління або його відповідний структурний підрозділ, отримавши доручення про вручення, надсилає особі, якій необхідно вручити документи (адресату), за поштовою адресою, вказаною в дорученні, відповідне повідомлення із зазначенням строку, у який особі пропонується з`явитись до міжрегіонального управління або його відповідного структурного підрозділу для одержання документів (6.10. 1. розділу VІ Інструкції).

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що документи, які мають бути вручені, підлягають обов`язковому перекладу на українську мову.

Посилання представника СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ у супровідному листі про вручення судових документів ОСОБА_1 на ст. 7 Конвенції є безпідставними, оскільки у ній йдеться про типові умови формуляру, що згідно зі ст. 3 Конвенції є проханням про вручення, а вже до прохання (формуляру) додається документ, що підлягає врученню, або його копія.

Тобто, має бути складений або перекладений на офіційну мову або одну з офіційних мов запитуваної держави саме документ, що підлягає врученню, а не формуляр, оскільки формуляр (прохання) не те саме, що документ, який підлягає врученню.

Як убачається із матеріалів, скерованих СХІДНИМ МІЖРЕГІОНАЛЬНИМ УПРАВЛІННЯМ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ до суду, доручення не містить належним чином засвідчених документів іноземного суду з його перекладом на українську мову, що позбавляє суд можливості встановити зміст документів, які підлягають врученню.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 500 ЦПК України, судове доручення не приймається до виконання, у разі якщо воно суперечить законам або міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Наведені вище обставини є суттєвими для виконання судового доручення іноземного суду й підлягають урахуванню при вирішенні судом питання про прийняття зазначеного доручення до виконання.

За таких підстав суд позбавлений можливості виконати вказане судове доручення, позаяк документи словацького суду, які підлягають врученню, не перекладені на українську мову, не засвідчені у встановленому законом порядку, а відтак судове доручення підлягає поверненню до СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ без виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 500, 501 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У прийнятті до виконання доручення словацького суду про вручення судових документів ОСОБА_1 відмовити.

Матеріали доручення словацького суду про вручення судових документів ОСОБА_1 повернути до СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І. О. Пархоменко