Справа № 489/6245/24
Номер провадження 2/489/255/25
04 лютого 2025 року місто Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про витребування майна із чужого незаконного володіння
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про витребування майна із чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14 лютого 2020 року державним реєстратором Радсадівської сільської ради Миколаївського району, Миколаївської області Прасоловою Л. М., за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» було здійснено державну реєстрацію права власності за номером №35530783 про реєстрацію права власності на об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 69,9 м кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка до цього на праві приватної власності належала громадянину ОСОБА_1 . 02 лютого 2023 року Ленінський районний суд міста Миколаєва визнав неправомірним та скасував рішення державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївської області Прасолової Л.М. № 35530783 від 14.02.2020 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Також Ленінський районний суд міста Миколаєва визнав за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 . 19 квітня 2023 року Миколаївським апеляційним судом було розглянуто апеляційну скаргу та прийнято Постанову від 19.04.2023 р., згідно до якої Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення по справі, згідно до якого у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, поновлення права власності відмовлено. Колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у Постанові від 03.04.2024 р., дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржену постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи: орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора скасувати і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. За наслідками перегляду справи, 03 червня 2024 року Миколаївський апеляційний суд постановив, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора залишити без змін.
Відтак з 03.06.2024 року набрало законної сили рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва, яким суд першої інстанції визнав неправомірним та скасував рішення державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївської області Прасолової Л.М. № 35530783 від 14.02.2020 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та визнав за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
ТОВ «Кредитні ініціативи» протиправним шляхом набули права власності на спірну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Факт протиправного заволодіння нерухомим майном встановлено у рішенні Ленінського районного суду міста Миколаєва у цивільній справі № 489/3859/21. Також в ході судового розгляду справи № 489/3859/21 встановлено факт вибуття квартири за адресою: АДРЕСА_1 з власності Позивача поза його волею.
З цих підстав просив суд витребувати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння громадянина ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Позивач та його представник (дистанційно) в судовому засідання позов підтримали та просили його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, відзив до суду не подав.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, до відеоконференц зв`язку не підключився.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.02.2023 у цивільній справі №489/3859/21 визнано неправомірним та скасовано рішення державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївської області Прасолової Л.М. №35530783 від 14.02.2020 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»; визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн.; у задоволені позовних вимог до державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївської області відмовити.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19.04.2023 у справі №489/3859/21 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення; у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, поновлення права власності відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03.04.2024 Постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03.06.2024 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає зі закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.ст.387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст.391 ЦК України, ч.2 ст. 52 ЗК України).

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (п.57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).

Згідно з ст.387,ч.1 ст.388ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка немала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише уразі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 766/4410/17 від 09.02.2023 при розгляді спорів про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути власник майна, який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів, в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, установлених законом. Відповідачем у справах цієї категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором. Застосовуючи положення статей 387, 388 ЦК України необхідно виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування. Тлумачення положення статті 387 ЦК України свідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі (постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 203/3937/16-ц від 27.11.2019) .

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/266/15-ц від 16.06.2020).

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 488/5027/14-ц від 07.11.2018 зазначено, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, спірна квартира (на час укладення договору іпотеки) належала позивачу на праві власності на підставі таких документів: 1/2 частка на підставі договору дарування, посвідченого Другою Миколаївською державною нотаріальної конторою Миколаївської області від 13.11.2003 за реєстровим №1-1690 та інша частка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВО "Зоря. 14.06.1995 Таким чином, позивачем у передбаченому законом порядку було набуто право власності на нерухоме майно, що є предметом спору.

В подальшому це майно вибуло з володіння позивача на підставі прийнятого 18.02.2020 рішення №51181497 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ "Кредитні ініціативи". Та далі спірна квартира перейшла у власність 28.01.2022 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу№413.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивач по справі на теперішній час є законним власником спірного нерухомого майна, його право власності фактично оспорюється відповідачем, за яким наразі, як за останнім набувачем, зберігається державна реєстрація права власності на таке спірне нерухоме майно, хоча правові підстави набуття ним цього права власності внаслідок прийняття постанови Миколаївського апеляційного суду від 03.06.2024 у справі №489/3859/21 на даний час відпали, а отже таке володіння фактично є незаконним, що зумовлює виникнення у позивача права вимагати від відповідача повернення спірного нерухомого майна, а у відповідача - обов`язку здійснити таке повернення в натурі.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано доводів позивача, а отже порушене право останнього підлягає захисту судом у спосіб, що визначений законодавцем.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 12112,00 грн.

Керуючись ст. ст. 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги задовольнити.

Витребувати квартиру АДРЕСА_2 з чужого незаконного володіння громадянина ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12112 грн. 00 коп. (дванадцять тисяч сто дванадцять гривень 00 копійок).

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" , адреса: 04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04.02.2025.

Суддя В. В. Кокорєв