Провадження № 2/761/4136/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., за участі секретаря Каніковського Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди, згідно з якою позивач, просить суд :

- стягнути з Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА- ГАРАНТ» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 19371,00 грн.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

- стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА- ГАРАНТ» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 3500,00 грн.

- стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА- ГАРАНТ» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що 16.05.2024 року о 17:20 год. в м. Києві, по вул. О. Теліги, 12-Б, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi» р.н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (Відповідач-2) та транспортного засобу «Mazda» р.н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (Позивач). В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В результаті ДТП транспортний засіб «Mazda» р.н НОМЕР_2 , отримав значні механічні пошкодження, а власнику ОСОБА_1 були завдані матеріальні збитки.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.06.2024 року у справі №761/19870/24, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано Відповідача-2 та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

У позовній заяві зазначено, що Цивільно-правова відповідальність Відповідача-2, як водія транспортного засобу «Mitsubishi» р.н НОМЕР_1 на момент ДТП буда забезпечена за Полісом ОСЦПВВНТЗ № 216030001, виданого ТДВ СК «Альфа-Гарант» (Відповідач-1).

17.06.2024 за вихідним № 25/24 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 на замовлення Позивача було виготовлено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, а саме легкового автомобіля Mazda 3, реєстр. № НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , що був пошкоджений 16.05.2024 р. Згідно Звіту, вбачається, що - ринкова вартість КТЗ Mazda 3, реєстр. № НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_4 складає 241191,00 грн, без ПДВ; - вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ складає: 96973,00 грн (згідно розрахунку з ПДВ на запасні частини) або 89371,00 грн. (згідно розрахунку без ПДВ на запасні частини).

02.07.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа - Гарант» з заявою щодо виплати страхового відшкодування.

12.07.2024 ТДВ СК «Альфа - Гарант» перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий АТ КБ «Приватбанк», 70000,00 грн.

Таким чином, Позивач вважає, що Відповідач-1 частково відшкодував матеріальні збитки, а тому стягненню підлягає невиплачена частина страхового відшкодування у розмірі 19371,00 грн.

Крім того, на думку позивача, він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої Відповідачем-2, внаслідок пошкодження належного його автомобіля, що призвело до тривалих душевних хвилювань, вимагало додаткових зусиль та часу для захисту його прав, а тому просить стягнути суму у розмірі 10000,00 грн.

У зв`язку із викладеним позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

Ухвалою суду від 11.12.2024 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

13.12.2024 року недоліки було усунуто.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02.01.2025 р. на адресу Шевченківського районного суду міста Києва від представника Відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом вживались заходи стосовно повідомлення Відповідача-2 про розгляд справи.

Так, у призначені судові засідання Відповідач-2 не з`явився, поштові відправлені, направлені на його адресу повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи те, що Відповідач-2 у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні у ній письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких гуртуються позовні вимоги, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що 16.05.2024 року в м. Києві, по вул. О. Теліги, 12-Б, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi» р.н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (Відповідач-2) та транспортного засобу «Mazda» р.н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (Позивач).

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.06.2024 року у справі №761/19870/24, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано ОСОБА_2 та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, відповідно до ст.82 ЦПК України, не потребує доказуванню обставина, що Відповідач-2 винен у скоєнні ДТП 16.05.2024 року, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

Судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіль «Mazda» р.н НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

20.05.2024 року ТДВ СК «Альфа - Гарант» отримало від Позивача повідомлення про ДТП.

Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 17.06.2024 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ складає: 96973,00 грн (згідно розрахунку з ПДВ на запасні частини) або 89371,00 грн. (згідно розрахунку без ПДВ на запасні частини).

Судом також встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальністю винуватця ДТП було застраховано у ТДВ СК «Альфа - Гарант», відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №216030001.

Між ТДВ СК «Альфа - Гарант» та ОСОБА_1 , 02.07.2024 року укладено Угоду про розмір страхового відшкодування, згідно якої сторони погодили виплату страхового відшкодування у розмірі 70000,00 грн.

12.07.2024 року страхове відшкодування було сплачено Позивачу, даний факт підтверджується копією квитанції від 12.07.2024 року

Відповідно до п.3 Угоди про розмір страхового відшкодування - сторони досягли згоди про розмір стразового відшкодування, що становить - 70000,00 грн.

Судом встановлено, що згідно п. 4 Угоди, сторони підтверджують, що вказана в п.3, цієї угоди, сума страхового відшкодування є остаточною. Сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій, щодо розміру цієї суми.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується зі частиною другою статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону № 1961-IV є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21.03.201), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

Також у справі №333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10.06.2020), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

У розглядуваній справі судом встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mazda» р.н НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 16.05.2024 з вини Відповідача-2, який керував автомобілем «Mitsubishi» р.н НОМЕР_1 , складає 89371,00 грн.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальністю винуватця ДТП було застраховано у ТДВ СК «Альфа - Гарант», відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №216030001.

Між ТДВ СК «Альфа - Гарант» та ОСОБА_1 , 02.07.2024 року укладено Угоду про розмір страхового відшкодування, згідно якої сторони погодили виплату страхового відшкодування у розмірі 70000,00 грн., після чого страховик виплатив позивачу узгоджену суму.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між вартістю матеріального збитку (893710,00 грн) та виплаченою страховиком узгодженою сумою (70000,00 грн) у розмірі 19371,00 грн.

Разом з тим, приймаючи рішення у вказаній справі, суд враховує наявність Угоди про здійснення страхового відшкодування від 02.07.2024, укладеної між ТДВ СК «Альфа - Гарант» та ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно підписаної позивачем Угоди від 02.07.2024 вбачається, що згідно п. 4 Угоди, сторони підтверджують, що вказана в п.3, цієї угоди, сума страхового відшкодування є остаточною. Сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій, щодо розміру цієї суми.

Тобто, за змістом вказаної Угоди позивач, діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» в сумі 70000,00 грн та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога до Відповідача-1 суперечить як попередній поведінці позивача, так і засадам розумності та диспозитивності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належність доказів предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких підстав, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Відповідач 1 матеріальної шкоди та понесених витрат на проведення оцінки матеріального збитку необхідно відмовити у повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача-2 моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. за № 4, суд при визначенні розміру завданої позивачці моральної шкоди враховує, що внаслідок скоєння відповідачкою адміністративного правопорушення позивачка, зазнала майнових втрат внаслідок пошкодження її автомобіля та душевних страждань, було змінено її звичайний спосіб життя.

З урахуванням викладеного, оцінюючи ДТП, яка мала місце 16.05.2024 року, ті обставини, що моральна шкода є пов`язаною з наслідками ДТП, наявність душевних страждань позивача, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з Відповідача-1 не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 133, 141, 200, 206, 263-265, 268, 354,355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 10000,00 (десять тисяч гривень 00 коп.) грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.О.Матвєєва

04 лютого 2025 року