Справа № 372/3679/24
Провадження № 2-189/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі:головуючого судді Висоцької Г.В., за участю секретаря Куник О.В., представника позивача Гірко С. Л., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до заяви про приєднання до умов та правил надання послуг №б/н від 14.11.2022 АТ КБ «Приватбанк» надав банківські послуги: відкриття та обслуговування поточного рахунку, споживче кредитування. Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за анкетою-заявою, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 31441,82 грн., яку й просить стягнути з відповідача та судові витрати.

Ухвалою судді від 02.07.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20.08.2024 року клопотання відповідача ОСОБА_1 задоволено та долучено до матеріалів справи копію виписки по карті за період з 22.06.2023 по 11.08.2023, копію повідомлення про початок досудового розслідування від 08.11.2023 року, копію повідомлення про початок досудового розслідування від 08.11.2023 року, копію клопотання від 10.10.2023 року, копію витягу з ЄРДР від 29.08.2023. Витребувано:

- у Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області копії матеріалів кримінального провадження № 0001982;

- у Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» висновок за результатами службового розслідування служби безпеки банку за результатами звернення громадянина ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- у Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" відомості про власників карток (ПІБ, дата народження, РНОКПП,адреса проживання) за таким номерами: НОМЕР_2 - JSC OSCHADBANK , НОМЕР_3 - JSC OSCHADBANK, НОМЕР_4 - JSC OSCHADBANK, НОМЕР_5 - JSC OSCHADBANK .

Ухвалами Обухівського районного суду Київської області від 08.11.2024 року витребувано у Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" наступні відомості: номера рахунків, власників карток (ПІБ, дата народження, РНОКПП, адреса проживання, номера телефонів) на які перераховувались кошти у період з 22.06.2023 по 11.08.2023 року з банківської картки НОМЕР_6 (номер рахунку НОМЕР_7 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 ); викликано в якості свідка:- ОСОБА_3 (місце роботи: СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, зазначив, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розписку факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Із розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Щодо використання кредитних коштів невідомими особами зазначив, що без знання доступу до телефону і знання ПІН-коду чи паролю зробити не можливо. Тобто, навіть якщо допустити, що відповідач не передавав нікому платіжну картку та телефон, він допустив втрату інформації щодо ПІНу та/або паролю. Окрім того, зауважив, що факт звернення відповідача до правоохоронних органів та, навіть порушення кримінальної справи, не підтверджує наявність факту шахрайства сторонніми особами до закінчення проведення досудового розслідування та постановлення відповідного судового рішення. Без відповідного рішення існує вірогідність вчинення шахрайських дій самим позивачем за допомогою інших осіб.

У судовому засіданні відповідач щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі, зазначив, що банк неправомірно наполягає на стягненні заборгованості за кредитом, а також відсотків по користуванню кредитом та пені за його несвоєчасне погашення, достеменно будучи обізнаним, що відповідні кредитні кошти ним не знімалися, а були одержані зловмисниками шахрайським шляхом, про що у відповідності до вимог чинного законодавства одразу як тільки стало відомо був повідомлений позивач. 29.08.2023 року відповідні відомості були внесені до ЄРДР за №0001982 за фактом крадіжка. Досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні не завершено. Отже, враховуючи факт неправомірного зняття кредитних коштів з його карткового рахунку, (стягнення яких є предметом спору в цій справі), у зв`язку з чим здійснюється кримінальне провадження по встановленню осіб, які ці кошти викрали, про що достеменно відомо позивачу у справі та ним не спростовується, вважає, що у нього у розумінні вимог ст. 1054 ЦК України не виникло за вищевказаних обставин обов`язку по поверненню кредитних коштів, які фактично він не одержував.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка слідчий СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 зазначив, що на сьогодні ніяких дій за фактом звернення потерпілого ОСОБА_1 не проводиться в зв`язку із великою завантаженістю. Розкриття вказаного злочину вимагає докладання зусиль, які найчастіше не приводять до встановлення підозрюваних. Особи, які займаються фінансовим шахрайством, зазвичай, створюють цілу низку банківських рахунків, через кількість яких прослідкувати рух вкрадених коштів дуже важко. На думку слідчого, перспектива розкриття цього кримінального правопорушення вкрай низька.

Заслухавши присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 14.11.2022 ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту, що підтверджується його копією, доданою до позовної заяви.

14.11.2022 року ОСОБА_1 підписав власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови:

- Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. (п.1.2. Договору);

- Тип кредитної карти: Картка «Універсальна»;

- Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору);

- Процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п.1.3 Договору);

- Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору);

- Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору);

- Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору).

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України".

На підставі укладеного Договору Відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_6 , строк дії - 03/24, тип - Картка Універсальна, яка в подальшому 25.08.2023 року відповідачем була змінена на карту номер - НОМЕР_8 , строк дії - 03/24, а після 04.01.2024 змінено на картку номер - НОМЕР_9 , строк дії - 04/28, тип - Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку та довідкою від 18.04.2024.

Згідно п.2.1.1.3.5. Договору Сторони узгодили, що у разі порушення Відповідачем зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України терміном кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за Договором в повному обсязі.

Тобто сторони згідно ст. 212 ЦК України передбачили відкладальну обставину внаслідок виникнення якої, терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань Відповідача з повернення кредиту.

Враховуючи, що строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення, т відповідно до п.1.5., та п.2.1.1.2.12 Договору починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Відповідача з погашення кредиту сторони погодили нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,0% - для картки «Універсальна».

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 16.04.2024 року має заборгованість у сумі 89339,51 грн., яка складається з наступного: 70014,33 грн. - заборгованість за тілом кредита, 19325,18 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною першою ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», чинного на момент спірних правовідносин, платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до п. 14.12 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої - десятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, чинного на момент спірних правовідносин, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян».

Аналіз вказаних положень актів цивільного законодавства дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорюванні ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу.

Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки.

При цьому на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629 св 18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323 св 18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877 св 19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544 св 19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16-ц (провадження № 61-10242 св 20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799 св 21), від 13 червня 2022 року у справі № 587/586/21(провадження № 61-19319 св 21).

Згідно з п.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, пароль (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам в результаті несумлінного виконання клієнтом умов їх зберігання і використання і/або прослуховування або перехоплення інформації в каналах зв`язку під час використання цих каналів.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 16.04.2024 року склала 89339,51 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 70014,33 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 19325,18 грн.

Судом також встановлено, що у період з 22.06.2023 по 11.08.2023 року з картки, яка належить відповідачу, відбулося переведення коштів на суму 71764,86 грн., що визнається сторонами та підтверджується матеріалами справи.

30.08.2023 року відповідач звернувся до банку з тим, що не проводив операції по картці на суму 71764,86 грн. за 2206.2023-11.08.2023 рр., просив посприяти щодо повернення грошових коштів, незаконно перерахованих шахраями на рахунок іншого банку та не нараховувати штрафні санкції.

29.08.2023 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Обухівського РУП ГУ НП в Київській області із заявою, в якій повідомив, що 25.08.2023 року перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 виявив, що невідома особа здійснила крадіжку грошових коштів з його банківських карток.

Як вбачається із повідомлення про початок досудового розслідування від 08.11.2023 року, слідчим СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київської області ОСОБА_3. отримано клопотання (К-1528 від 10.10.2023) про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні за №0001982 за фактом шахрайства вчиненого з використанням електро-обчислювальної техніки. Слідчі дії тривають.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Суд враховує той факт, що відповідач звернувся до банку про скасування спірних транзакції, а так само звернувся до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення таких перерахувань, а банком не заперечено факту його звернення з вимогою про скасування цих транзакцій.

Правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, необхідно виходити з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог".

Доводи позивача щодо порушення відповідачем Умов та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого зняття коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження.

В судовому засіданні відповідач, будучи допитаний за його згодою, як свідок, та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, пояснив, що особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на банківські рахунки, відкриті в АТ «Ощадбанк», яких були перераховані грошові кошти із його банківської картки відповідачеві невідомі.

Суд вважає, що тягар щодо здобуття інформації про отримувачів коштів, перерахованих із банківської картки відповідача, лягає но орган досудового розслідування, до якого із заявою про злочин звернувся ОСОБА_1 . Проте, як стало відомо в судовому засіданні за результатами допиту слідчого в цьому кримінальному провадженні, ніяких процесуальних чи слідчих дій, починаючи із серпня 2023 року, в кримінальному провадженні не проводиться через надмірну завантаженість та складність відстеження руху коштів по банківським рахункам.

Виходячи, що відповідач доклав всіх розумних зусиль, повідомивши про безпідставне списання із його рахунків грошових коштів компетентні органи, суд в цій ситуації не може покласти на нього тягар доведення своєї невинуватості. В ситуації, що склалася саме держава в особі її правоохоронних органів повинна надати належну оцінку показанням потерпілої особи - ОСОБА_1 .

На даному етапі звернення позивача до суду із позовом до ОСОБА_1 є передчасним, допоки держава не виконує свого обов`язку щодо належної перевірки заяви про злочин.

Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що вони є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька