ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року

м. Харків

справа № 638/16549/19

провадження № 22-ц/818/318/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу Багмата Петра Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року у складі судді Рибальченко Л.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом після уточнення якого просила стягнути з відповідача на свою користь компенсацію вартості частини автомобіля марки Mercedes -benz GL 450, д.н.з. НОМЕР_1 року випусу у сумі 207730,00 грн. та вартість частини автомобіля марки SUZUKI GRAND VITARA, д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску у сумі 276240,00 грн, а всього 339850,00 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з 1997 року по жовтень 2012 року мешкала однією родиною з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають дитину доньку ОСОБА_3 2005 року народження. Після припинення проживання однією сім`єю 18.10.2012 року позивач звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією родиною з 1997 року по жовтень 2012 року та розділити спільно нажите майно. ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву, в якій він просив поділити майно, набуте за час шлюбу з ОСОБА_1 , а саме автомобіль «Лексус», холодильники, побутову техніку, телевізори, акустичні системи, піаніно акустичне, сабвуфер, комплекти меблів, ванну, а також визнати ОСОБА_1 солідарним боржником за зобов`язаннями, які виникли на підставі договорів позики, укладеними впродовж спільного проживання. Разом з тим, під час виконання у примусовому порядку рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, державним виконавцем при проведенні перевірки майнового стану боржника було зроблено витяг від 01.11.2017, з якого позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 у 2013 році було відчужено автомобіль марки Mercedes -benz GL 450, д.н.з. НОМЕР_1 року випусу та автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA, д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску, які придбані ним у фактичних шлюбних відносинах у 2007 році, але про купівлю вказаних автомобілів позивачу не повідомив і пояснював їй, що це були не їх автомобілі. Тобто, позивач про купівлю під час перебування у фактичних шлюбних відносинах на загальні кошти родини спірних автомобілів та подальше їх відчуження дізналась випадково лише у 2017 році. Просила суд задовольнити її позовні вимоги про стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості частини автомобіля марки Mercedes -benz GL 450 та автомобіля марки SUZUKI GRAND VITARA..

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку давності.

Рішення суду обґрунтовано тим, що спірні автомобілі відчужено без згоди ОСОБА_1 26.02.2013 та 01.06.2013, тому право власності позивачки на зазначені автомобілі порушене, проте не підлягає захисту у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Суд вважав необґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що вона дізналась про відчуження спірних автомобілів від державного виконавця при виконанні рішення про стягнення аліментів лише 01.11.2017 тому що спірні автомобілі були відчужені у 2013 році, тобто протягом 6 років ОСОБА_1 не цікавилася належним їй майном.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом повно та всебічно встановлені обставини у справі та зроблено обґрунтований висновок про те, що позивачка дізналась про порушення належного їй права власності на автомобілі саме з відкриття виконавчого провадження 01.11.2017 в іншій справі. Проте суд встановивши зазначене, безпідставно застосував до спірних правовідносин строки позовної давності та відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 3,4 ч. 1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.

Рішенням Дзержинського районного суду від 29.11.2019 у справі № 638/10473/17 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості спільного сумісного майна в порядку його поділу, оскільки суд вважав доведеним факт перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в період з 2007 року по жовтень 2012 року, як було встановлено заочним рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 16.06.2015 у цивільній справі № 638/229/14 ц ( т.2 а.с. 18 50).

При цьому і позивач ОСОБА_2 у позові від 14.07.2017 і відповідач ОСОБА_5 у відзиві на позов від 19.02.2019 у межах зазначеної справи посилались на те що проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2007 до початку 2014 року (а.с.26-29 т.1).

Заочним рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 16.06.2015 у цивільній справі № 638/229/14 ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією родиною та визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки. В позовній заяві у межах зазначеної справи ОСОБА_1 посилалась на те, що з 1997 року по жовтень 2012 року мешкала перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Висновку щодо періоду спільного проживання подружжя зазначене рішення не містить ( т. 1 а.с. 26 29).

Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.06.2017 у справі № 638/9931/15 ц ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_2 пішов з помешкання 11.10.2014, тому їх сімейні відносини припинились саме з цього часу, (т. 1 а.с.105 - 110).

Також, в апеляційній скарзі на рішення Дзержинського районного суду від 16.06.2017 у справі №638/9931/15 ОСОБА_1 стверджувала, що з 1997 по 2014 рік вона з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.( т. 1 а.с. 111 120, 121 - 124).

Крім цього ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон, в якому також акцентувала увагу, що проживала з відповідачем до початку 2014 року. Рішення Дзержинського районного суду від 08.02.2018 та постанова Апеляційного суду Харківської області від 04.06.2018 у цивільній справі № 638/2077/17 містять висновки про доведеність факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1997 по 2014 рік ( т. 1 а.с. 125 132 , 133 137, 144 - 150).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду від 08 лютого 2018 року у цивільній справі № 638/2077/17 ОСОБА_1 також зазначала про період проживання з відповідачем однією сім`єю з 1997 до початку 2014 року( т. 1 а.с. 138 - 143).

Позови ОСОБА_1 у цивільній справі № 638/17994/17 про стягнення з ОСОБА_2 компенсації по оплаті комунальних платежів обґрунтовані тим, що сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах саме до жовтня 2014 року. Рішенням Дзержинського районного суду від 28 січня 2019, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 27.05.2019 у цивільній справі № 638/17994/17 зроблено висновок про доведеність факту непроживання ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_1 з жовтня 2014 року (т.1 а.с. 151 178 ).

В запереченнях на уточнену позовну заяву ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, уточненій зустрічній позовній заяві про стягнення додаткових витрат на дитину, в постанові Харківського апеляційного суду від 21.11.2019, у висновку Дзержинського РВ ХГУ ГУМВС України в Харківській області від 07.02.2015, у висновку щодо встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дочки, ОСОБА_1 посилається також на проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу до 2014 року ( т. 1 а.с. 179, 187, 200, 208, 210, 222).

08.02.2007 ОСОБА_2 році був придбаний автомобіль марки Mercedes -benz GL 450, д.н.з. НОМЕР_3 , 2007 року випуску, а 13.12.2007 - автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA, д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску. (а.с.24, 25 т.1).

Згідно копії акту №11676 /ААВ351498 від 01.06.2013, копії договору №11676, копії довідки-рахунку серії ААВ №351498, та копії облікової картки ТЗ Автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA, д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску був відчужений ОСОБА_2 01.06.2013 року, (а.с.13-21, 24 т.1).

Відпоідно до інформації регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області Автомобіль марки Mercedes -benz GL 450, д.н.з. НОМЕР_3 , 2007 року випуску відчужений ОСОБА_2 26.02.2013 року, (а.с.25 т.1).

До матеріалів справи ОСОБА_1 долучено висновок експерта Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 03.04.2020 за результатами автотоварознавчої експертизи №1743, відповідно до якого середньо ринкова вартість автомобіля марки SUZUKI GRAND VITARA, д.н.з. НОМЕР_2 станом на 03.04.2020 становить 276240,00 грн.; середньо ринкова вартість автомобіля марки Mercedes -benz GL 450, д.н.з. НОМЕР_3 станом на 03.04.2020 становить 403460,00 грн. (т.2 а.с.4-8).

Судом встановлено та наявними доказами підтверджено, що спірні автомобілі придбані під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах та проживання однією родиною без реєстрації шлюбу, тому вони є спільною сумісною власністю сторін. Вказані автомобілі були придбані на ім`я ОСОБА_2 .

В позовній заяві позивачка посилалась, що спірні автомобілі були відчужені без її відома та згоди, не в інтересах сім`ї. Про порушення її прав, вона довідалась лише в 01.11.2017 році.

Судова колегія вважає що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права, що їх регулюють, проте дійшов помилкових висновків про відмову у задоволені позову у зв`язку із пропуском позивачкою строку позовної давності.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з частинами першою, другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 63 CК України встановлено рівність прав дружини та чоловіка на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.

Проте судова колегія не погоджується з висновками суду щодо доведеності факту розпорядження відповідачем спірними автомобілями без згоди дружини, не в інтересах сім`ї.

Посилання суду на висновок викладений в заочному рішенні Дзержинського райсуду м. Харкова від 16.06.2015 у цивільній справі № 638/229/14 ц щодо перебування сторін у справі у фактичних шлюбних відносинах в період з 2007 року по жовтень 2012 року не відповідає змісту зазначеного рішення.

За змістом частини другоїстатті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду.

Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

При цьому на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21).

З урахуванням наведеного вище, обставини, встановлені у інших цивільних справах щодо періоду перебування стрін у справі у фактичних шлюбних відносинах є нічим іншим, як оцінкою судом наявних у матеріалах справі доказів щодо наявності підстав для вирішення заявлених позовних вимог, а тому вони не мають преюдиційного значення при вирішенні справи, яка переглядається.

Твердження позивачки про припинення фактичних шлюбних відносин в жовтні 2012 році спростовуються наданими суду належними та допустимими доказами.

А саме наданими суду заочним рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 16.06.2015 у цивільній справі № 638/229/14 ц, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.06.2017 у справі № 638/9931/15 ц , апеляційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду від 16.06.2017 у справі №638/9931/15 , позовною заявою, рішенням Дзержинського районного суду від 08.02.2018 та постановою Апеляційного суду Харківської області від 04.06.2018 у цивільній справі № 638/2077/17, відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду від 08 лютого 2018 року у цивільній справі № 638/2077/17, позовами, рішенням Дзержинського районного суду від 28 січня 2019, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 27.05.2019 у цивільній справі № 638/17994/17, запереченнями на уточнену позовну заяву ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, уточненою зустрічною позовною заявою про стягнення додаткових витрат на дитину, постановою Харківського апеляційного суду від 21.11.2019, висновком Дзержинського РВ ХГУ ГУМВС України в Харківській області від 07.02.2015, висновком щодо встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дочки.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що припиненням між сторонами сімейних відносин та ведення спільного господарства мало місце у січні 2014 року.

Зазначене свідчить проте,що спірні автомобілі були придбані відповідачем і відчужені ним під час перебування сторін у шлюбно-сімейних відносинах.

В супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачкою не надано належних та допустимих доказів, того, що спірні автомобілі були продані без її письмової згоди та отримані від їх продажу грошові кошти у розмірі не були витрачені в інтересах сім`ї.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення коштів слід відмовити у зв`язку з недоведеністю порушення прав.

Оскільки висновки суду першої інстанції не грунтуються на вимогах закону, рішення суду підлягає зміні з мотивів викладених в цій постанові.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено з інших мотивів, перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381- 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Багмата Петра Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2025 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук