Справа № 595/1298/24
Провадження № 2/595/28/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2025

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Пастушак І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бучач цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 11.02.1982 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 23.11.2023 року шлюб між ними розірвано. Зазначає, що за час спільного проживання вона з відповідачем за спільні кошти побудували житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який будівництвом закінчено у 1995 році. Зазначає, що будинок вони разом будували за спільні кошти та власними силами. Також у будівництві їм допомагали родичі, зокрема мати позивача ОСОБА_3 , яка купляла цеглу для будівництва вказаного будинку. Всі дозвільні документи щодо будівництва будинку оформлено на відповідача і знаходяться у нього. Згоди щодо розподілу майна сторонам досягти не вдалося, що і стало підставою для звернення до суду. На підставі вищенаведеного, просить визнати будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 спільним сумісним майном та визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину вказаного будинку. Крім того, просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

07 серпня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя закрито та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судове засіданні не з`явилася, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у її відсутності, та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

23.11.2023 року рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області шлюб зареєстрований Сновидівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області 11 лютого 1982 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис №2 - розірвано.

Відповідно до довідки виданої старостою Сновидівського старостинського округу Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії рішення №104 від 21.05.1991 року виконавчого комітету Бучацької районної ради народних депутатів Тернопільської області ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку площею ділянки під забудову 800 кв. м., категорія забудови колгосп та надано паспорт на забудову садиби в населених пунктах Української РСР №10152.

Згідно із облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки №0128-1 головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Із виготовленого КП «Бучацьке бюро технічної інвентаризації» технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що будинок завершено будівництвом у 1995 році. На території домогосподарства знаходиться: житловий будинок збудований в 1995 році, веранда збудована в 1995 році, два сараї збудовані в 1995 році, колодязь питний.

Із довідки №74 від 16.05.2024 року виданої КП «Бучацьке бюро технічної інвентаризації» вбачається, що інвентаризаційна вартість майна за адресою АДРЕСА_1 становить 279 184 грн.

З виписки з погосподарської книги судом встановлено, що за номером об`єкта погосподарського обліку №0128-1 зареєстровані та проживали: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Надавши системний аналіз встановлених у справі фактичних обставин, судом достовірно встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами був побудований у 1995 році, тобто в період перебування у шлюбі (з 11.02.1982) позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Таким чином порядок набуття спільного майна та його режим у цій справі визначається нормами КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна.

Статтею 22 КпШС України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Конструкція норм статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Відповідно до положень ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Згідно положень ч.1 ст.29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи квитанції до прибуткового касового ордеру №1142, №1535 ОСОБА_3 , яка згідно свідоцтва НОМЕР_1 , є матір`ю ОСОБА_1 , купляла цеглу, як зазначає позивач, для будівництва спільного будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 , як голові домогосподарства, належить право власності на житловий будинок в с. Сновидів, однак у встановленому законом порядку він не оформив своїх прав на зазначене майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права та регулювалося положеннями ЦК УРСР 1963 року.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений Інструкцією, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі, належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі, й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відтак, судом установлено, що ОСОБА_2 , за життя, перебуваючи у шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного на той час законодавства, набув право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто житловий будинок перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з характеру спірних правовідносин сторін, фактичних обставин справи, судом встановлено, що спірний будинок збудовано за час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї. Незалежно від того, на кого з подружжя оформлено нерухоме майно, збудований житловий будинок належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від доходів кожного з них та суми вкладених у придбане майно коштів.

За таких обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до переконання, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними і, що підстав для збільшення або зменшення часток співвласників немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Приймаючи до уваги, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1116,74 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 29.07.2024, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 558,37 грн., а інші 50 відсотків судового збору у сумі 558,37 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст.ст.4,12,81,141,142,259,263,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.22,28,29 КпШС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у сумі у сумі 558,37 (п`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 37 копійок.

Повернути з державного бюджету України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , 50 % сплаченого судового збору відповідно до квитанції платіж № 0.0..1 від 29.07.2024, у розмірі 558,37 (п`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 37 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя: Р. О. Содомора