ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03 лютого 2025 року м. Полтава
Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі: Коротун І.В.
розглянув у судовому засіданні в м. Полтава клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Подольського Вадима Олеговича
про ухвалення додаткового рішення до постанови Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року
у справі за позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Маюрнікової Віти Нестерівни до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, -
18.11.2021 представник ОСОБА_2 - адвокат Маюрнікова В.Н. звернулася до суду з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.10.2022) до ОСОБА_4 (у шлюбі ОСОБА_5 ) про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, в якому просила суд: - встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 13.05.2005 до 28.03.2020; - визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; - поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя: - визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину за кожним нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 : - стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 9 656 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя - задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 13 травня 2005 року до 28 березня 2020 року.

Визнано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Поділено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину за кожним нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Подольського Вадима Олеговича - задоволено.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 липня 2023 року скасовано і ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову представника ОСОБА_2 - адвоката Маюрнікової Віти Нестерівни до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 сплачений судовий збір у розмірі 13 803,00 грн.

31.11.2024 через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Подольський В.О. сформував заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_6 під час розгляду даної справи, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 понесені судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 60 000 грн основний гонорар та 80 000 грн. гонорар успіху за вирішення справи на користь позивача.

Заява мотивована тим, що постановою Полтавського апеляційного суду від 21.10.2024 скасовано рішення суду першої інстанції і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 повністю, вирішено питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 судового збору за подання апеляційної скарги. Водночас, питання про судові витрати вирішено лише частково. Так, у зв`язку з поданням позову проти ОСОБА_8 , остання була вимушена звернутись до адвокатів для отримання правової допомоги і ефективного захисту прав та інтересів в суді першої інстанції. Судом першої інстанції у компенсації витрат на правову допомогу було відмовлено з мотивів задоволення позовної заяви (вирішення спору не на користь ОСОБА_8 ), що не давало підстав для компенсації з іншої сторони таких витрат на користь відповідачки. Разом з тим, задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8 , скасування рішення суду першої інстанції та відмова у позові, є вирішенням спору на її користь, що дає справедливі та законні підстави для отримання нею компенсації витрат на правову допомогу, які вона вимушена була нести у зв`язку з поданням до неї позову.

У судове засідання апеляційного суду 03.02.2025 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 09.01.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.3 а. с. 127-129), які були доставлені 09.01.2025 та 13.01.2025 до електронних кабінетів та скриньок. У заяві про ухвалення додаткового рішення представник ОСОБА_1 адвокат Подольський В.О. просив розгляд даної заяви проводити без участі ОСОБА_1 ) та її представника. Згідно ст.270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Апеляційний суд у складі колегії суддів, вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення (постанови), зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи встановлено, що у своїх запереченнях на позовні вимоги представник ОСОБА_1 адвокат Подольський В.О. зазначив, що орієнтовний розмір витрат на правову допомогу (гонорар) становить 60 000 грн. Крім того, у разі вирішення справи на користь відповідача буде додатково сплачено гонорар у розмірі 80 000 грн. Відповідні підтверджуючі документи будуть надані суду в порядку, встановленому ч.8 ст. 141 ЦПК України, до судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду (т.2 а.с. 1-5).

24.07.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Подольський В.О. з дотримання строків, визначених ч. 8 ст. 141 ЦПК України, подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 понесених судових витрати за надання правової допомоги у розмірі 60 000 грн та судових витрат за вирішення справи на користь відповідача (гонорар успіху) у розмірі 80 000 грн (т.2 а.с. 140-141).

До заяви додано копії: угоди про надання правової допомоги від 25.01.2022, додаткової угоди до угоди про надання правової допомоги від 25.01.2022, акту про надання правової допомоги, опису виконаних робіт (наданих послуг) за угодою про надання правової допомоги від 25.01.2022, платіжного доручення від 21.09.2022 та від 17.10.2022 по оплату на адвокатські послуги у розмірі по 20 000 грн (т.2 а.с. 142-150).

Відповідно до умов п. 6 угоди про надання правової допомоги від 25.01.2022 року, з урахуванням додаткової угоди від 15.09.2022 року, відповідач ОСОБА_1 зобов`язана сплатити АО «Консулат» (адвокату Подольському В.О.) гонорар за надання правової допомоги у розмірі 60 000 грн.

На виконання угоди відповідачем ОСОБА_1 було сплачено 40 000 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень від 21.09.2022 та від 17.10.2022 про оплату адвокатських послуг у розмірі по 20 000 грн (т.2 а.с. 149-150).

Згідно заяви про ухвалення додаткового рішення також зазначено, що у зв`язку з матеріальними труднощами відповідача ОСОБА_1 , АО «Консулат» буде приймати оплату за надану правову допомогу поза межами строку, встановленого п. 6 угоди.

Крім того, п. 3 додаткової угоди від 15.09.2022 року передбачено додатковий гонорар у розмірі 80 000 грн. (гонорар успіху) у випадку вирішення справи на користь відповідача ОСОБА_1 , тобто, відмови у задоволенні позовної заяви.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.09.2023 у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Подольського В.О. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Маюрнікової В.Н. до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя - відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив, що враховуючи, що позов задоволено та при винесенні рішення судом було вирішено питання про судові витрати пропорційно задоволеним вимогам відповідно до ст. 141 ЦПК України, тому подана заява представника відповідача не містить, передбачених законом, підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених відповідачем судових витрат, пов`язаних із розглядом даної справи, тому у її задоволенні слід відмовити.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Подольського Вадима Олеговича - задоволено.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 липня 2023 року скасовано і ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову представника ОСОБА_2 - адвоката Маюрнікової Віти Нестерівни до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 сплачений судовий збір у розмірі 13 803,00 грн.

Питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу судом апеляційної інстанції не вирішено.

Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати;

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат з урахуванням наданих доказів, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу, надану адвокатомПодольським В.О. відповідачу ОСОБА_1 , підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні від 18.02.2022 у справі «Чоліч проти Хорватії» (COLIC v. Croatia), заява №49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).

ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №911/3312/21);

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21).

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20.02.2024 у cправі №910/615/14 (№910/5042/22), від 26.09.2024 у cправі № 910/11903/23.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23).

Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23.

Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.

При цьому колегія суддів враховує, що позивач ОСОБА_2 заперечував проти вимог відповідачі ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення (т.2 а.с. 158).

Надаючи оцінку доводам заяви про ухвалення додаткового рішення щодо понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді у розмірі 60 000 грн не є співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Оцінюючи співмірність визначеного розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, апеляційний суд, перш за все, виходить з того, що спір у цій справі не належить до категорій справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним.

Заявлені представником ОСОБА_1 адвокатом Подольським В.О витрати в частині підготовки клопотання про направлення копій позовної заяви та доданих матеріалів відповідачу та відкладення судового засідання, підготовка клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, вивчення позовної заяви та доданих матеріалів, пошук та вивчення судової практики, формування правової позиції у справі та погодження її з клієнтом (п.1-7 опису виконаних робіт) не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки сам по собі аналіз позовних вимог, формування позиції, вивчення та аналіз судової практики і підготовка та подання відзиву на позовну заяву не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) підготовкою та поданням відзиву на позов, що заявлені як окремі послуги, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.

На підставі викладеного та враховуючи принципи розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів вважає, що до стягнення з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 належить 10 000 грн. понесених витрат (визначена з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом і заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, складності справи).

Стосовно гонорару успіху, апеляційний суд зазначає, що суд має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й враховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55 рішення Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), водночас, угоди про гонорар успіху не можуть зобов`язувати суд в обов`язковому порядку стягувати таку суму.

Водночас, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При цьому колегія суддів приймає до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, зокрема, позицію викладену у п.5.42-5.44: «У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом (в даному випадку відсоток суми по розблокованим податковим накладним). Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».

Варто зазначити, що поняття «гонорар успіху» не закріплене на законодавчому рівні. При цьому, як вбачається з Правил адвокатської етики, адвокат зобов`язаний приділяти розумно необхідну увагу для успішного виконання кожного доручення, незалежно від розміру обумовленого гонорару. Отже, уклавши договір про надання правової допомоги, адвокат визначає гонорар, тобто вартість своїх послуг за виконання доручення (надання послуг) і при цьому адвокат зобов`язаний використати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної професійної правничої (правової) допомоги клієнту та успішно здійснити його захист або представництво.

Виходячи з викладеного, судом не встановлено, що такі витрати як «гонорар успіху» були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим у даній справі.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку, що заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Подольського В.О. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ч. 8 ст. 141, п. 3 ч. 1 ст. 270, ч. 2 ст. 381 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Подольського Вадима Олеговича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково і ухвалити додаткове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Додаткове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його прийняття, касаційна скарга на нього подається протягом тридцяти днів з дня його прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 03 лютого 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О.А. Лобов В. М. Триголов