Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/67/25
Провадження № 2-о/945/57/25
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

13 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Шаронової Н.О., розглянув матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,-

встановив:

11 січня 2025 року ОСОБА_1 (далі - заявник) сформувала в системі Електронний суд заяву до Миколаївського районного суду Миколаївської області про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України такого змісту: «Доброго дня шановні представники Міністерства реінтеграції тимчасово окупованих територій України. Я, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та зареєстрована за місцем народження та проживання в АДРЕСА_1 . Мій син ОСОБА_2 був народжений ІНФОРМАЦІЯ_2 також в місті Керч під час російської окупації та також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації матері. Батько дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також є громадянином України, зареєстрований також у Криму за місцем народження, АДРЕСА_2 . 3 особистих причин ми не мали можливості зареєструвати його за українським законодавством. Зараз я хотіла б оформити свідоцтво про народження для мого сина, оскільки він не має жодного іншого громадянства, крім виданого незаконною окупаційною російською владою в Криму. У мене також є довідка видана мені медичним персоналом пологового будинку в місті Керч при народженні дитини, фото наручної мітки та фото перших днів дитини після народження.

У зв`язку з переслідуваннями українців російською владою на окупованих територіях, наша сім`я була вимушена виїхати з території проживання в Криму і зараз ми перебуваємо в Канаді. Нещодавно дізналася про можливість оформлення свідоцтва про народження дитини дистанційно. Дякуємо за розуміння нашої ситуації та допомогу».

Згідно з положеннями ч. 1, п. 5) ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з положеннями ч. 1, п. п. 4), 5) ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обгрунтування.

Позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Заява ОСОБА_1 не містить зазначення який факт заявник просить встановити.

Заявником у заяві не зазначено причини неможливості одержання документів, що посвідчують факт, який заявник просить встановити.

Також у заяві не зазначено та до заяви не додано доказів, що підтверджують відмову органу державної реєстрації актів цивільного стану, які проводять державну реєстрацію, у видачі йому свідоцтва про народження дитини.

Згідно з положеннями п. 8), 9) ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Заява містить перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви. При цьому, будь - які вказівки на докази, які не можуть бути подані разом із заявою (за наявності) заява не містить. Крім цього, заявником не зазначено відомостей щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких ним додано до заяви.

Не містить заява також: попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які заявник поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Водночас, статтею 9 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Згідно зі статтею ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами).

Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа N 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (ч. 5 ст. 10 Конституції України).

При цьому, до заяви заявником додано документи, які викладені не українською мовою.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суд звертає увагу заявника на те, що до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином.

Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою у порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою.

Згідно з положеннями п. 2) ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

При цьому, у заяві заявник не зазначає заінтересовану особу (орган державної реєстрації актів цивільного стану; батька дитини; тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, оскільки заяву подано без додержання вимог ч. 1, п. п. 2), 4), 5), 8), 9), 10) ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177, ст. 318 ЦПК України, заяву належить залишити без руху і надати заявнику строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. ч. 1 - 3 ст. 185 ЦПК України, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, - залишити без руху та надати заявнику десятидений строк для усунення недоліків, який рахується з дня вручення заявнику копії ухвали про залишення заяви без руху.

Усуваючи недоліки заяви, заявнику ОСОБА_1 необхідно надати суду новий текст заяви, із зазначенням: факту, який заявник просить встановити; причин неможливості одержання документів, що посвідчують факт, який заявник просить встановити; заінтересованої (заінтересованих) особи (осіб).

Також новий текст заяви має містити: вказівку на докази, які не можуть бути подані разом із заявою (за наявності); відомості щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких заявником додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які заявник поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Крім цього, усі додані до заяви документи мають бути викладені державною мовою.

До заяви заявником можуть бути подані документи у перекладі на українську мову. Вірність перекладу документів має бути засвідчена належним чином, з урахуванням викладеного вище в ухвалі.

Роз`яснити, що якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України, заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. О. Шаронова