Справа № 572/211/20 Головуючий у 1 інстанції: Слободянюк Б. К.
Провадження № 22-ц/802/39/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Сарненського міськрайонного суду Рівненської області від 15 липня 2021 року

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 2004 року вона перебувала в близьких стосунках із відповідачем ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , біологічним батьком якого є ОСОБА_2 , однак, він відмовився подати до органу РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства.

Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ст. 135 СК України з її слів.

Позивач зазначала, що ОСОБА_3 є їх спільним сином, на цей час він проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Однак, вона сама не може забезпечити належний рівень утримання сина, а тому вважає, що з відповідача повинні бути стягнуті аліменти на їх спільного сина у розмірі 3 000 грн.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття.

Заочним рішенням Сарненського міськрайонного суду Рівненської області від 15 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Сарненського міськрайонного суду Рівненської області від 30 травня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Сарненського міськрайонного суду Рівненської області від 15 липня 2021 року у цій справі залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Суд ухвалив заочне рішення за його відсутності, а матеріали справи доказів його повідомлення про час та місце розгляду справи не містять. Підготовче судове засідання у справі було закрите о 15 год. 22 хв., а судове засідання призначене на 15 год. 00 хв. цього ж дня 15 липня 2021 року, а відтак судова повістка про виклик його у судове засідання йому не вручалась та взагалі не надсилалась. Вказана обставина згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції. Твердження суду про те, що він був повідомлений про призначення судом експертизи та дати відібрання біологічних зразків тричі не відповідає дійсності, оскільки матеріалами справи підтверджено, що таке повідомлення було здійснено лише один раз. Крім того, жодних доказів того, що між ним та сином позивача наявне кровне споріднення позивач не надала і таких доказів судом не здобуто, його висновки ґрунтуються лише на основі показань свідків, що є неприпустимим.

Крім того, визначений місцевим судом розмір аліментів значно перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів для дитини відповідного віку, а відтак потребує додаткового обґрунтування. Суд не врахував, що його заробіток є сезонним і на його утриманні перебуває ще двоє неповнолітніх дітей.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач та її представник не подавали.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 15 липня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2024 року постанову Рівненського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи та їх представників згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання згідно з вимогами ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 04 лютого 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Тутовицькою сільською радою Сарненського району 10 травня 2005 року.

Матір`ю дитини є ОСОБА_1 .

У відомостях про батька дитини вказано « ОСОБА_6 , громадянин України». Відомості про батька записані за заявою матері згідно з ч. 1 ст. 135 СК України.

З відомостей довідки про склад сім`ї, виданої КП «Житлосервіс» встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з позивачем.

Судом також встановлено, що сторони по справі перебували у близьких стосунках від яких ОСОБА_1 завагітніла, про що повідомила відповідача ОСОБА_2 .

Цей факт в судовому засіданні повідомила допитана у суді першої інстанції за клопотанням позивача свідок ОСОБА_7 сестра позивача, яка повідомила про те, що ОСОБА_1 разом зі ОСОБА_2 неодноразово в них гостювали, вся їхня сім`я була знайома з відповідачем та чекали весілля. Сторони в них ночували, при цьому спали в одній кімнаті. Стверджує, що вони були разом навіть тоді, коли ОСОБА_1 була вагітна, зазначає, що дитина від відповідача, оскільки більше позивач ні з ким в той час стосунків не мала.

Допитаний в якості свідка син позивача ОСОБА_3 , пояснив, що він знає, що ОСОБА_2 його батько, він з ним спілкувався по телефону як з другом до того часу, поки відповідач не дізнався про те, що у суді знаходиться цей позов. Зазначив, що ОСОБА_2 жодного разу не називав його сином, ніякої матеріальної допомоги не надавав, в гості не приїжджав, хоча обіцяв.

Судом також було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухилявся від проведення судово-генетичної експертизи, призначеної у цій справі за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що призначена судом експертиза не проведена через відсутність біологічного матеріалу відповідача, який не з`явився для відбору порівняльних зразків.

Відповідач достовірно знав про наявність в суді справи щодо визнання його батьківства та призначення судової медико-генетичної експертизи, про що міститься в матеріалах справи телефонограма, складена секретарем судових засідань, однак, ухилився від явки для проведення експертизи і суду не надав жодних доказів неявки з поважних причин для проведення експертизи.

На думку суду першої інстанції неявка відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позов в частині визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення в частині позовних вимог про стягнення аліментів суд першої інстанції вважав, що доведеними є вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно.

Суд задовольняючи позов ОСОБА_1 в оскаржуваному рішенні також зазначив, що відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду спарви був повідомлений належним чином згідно зі статтями 128-130 ЦПК України, про причини неявки відповідач суд не повідомив.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Частиною 5 ст. 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , порушенням права на справедливий суд та вимог статей 128-130, 223, 372 ЦПК України.

Сарненський районний суд Рівненської області ухвалою від 12 лютого 2020 року відкрив загальне позовне провадження у цій справі та розпочав підготовче провадження, призначив підготовче судове засідання на 27 лютого 2020 року.

Підготовчі судові засідання неодноразово відкладалися у зв`язку з неявкою відповідача, останнє підготовче засідання було відкладено на 15 липня 2021 року.

В матеріалах справи знаходиться зворотнє повідомлення про вручення 08 липня 2021 року ОСОБА_2 судової повістки у підготовче засідання, яке було призначене на 15 липня 2021 року (а.с.52).

Відповідно до частин 2, 5 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Суд з`ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті. Відповідно до частини третьої наведеної статті у підготовчому судовому засіданні суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За наслідками закінчення підготовчого засідання, яке відбулось 15 липня 2021 року, суд першої інстанції постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду на 15 липня 2021 року на 15 год. 00 хв.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували повідомлення ОСОБА_2 про призначене на 15 год. 00 хв. 15 липня 2021 року судове засідання.

В цей же день та призначений час суд першої інстанції розглянув справу по суті за відсутності відповідача та ухвалив заочне рішення.

З постановленням ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, суд розпочинає нову стадію судового розгляду, яка повинна відбуватися з дотриманням процесуальних норм щодо призначення судового засідання, повідомлення учасників процесу про дату, час та місце судового засідання з метою забезпечення розгляду та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів та з дотриманням прав учасників справи, зокрема, з дотриманням права на участь у судових засіданнях.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

У справі, яка переглядається при новому апеляційному розгляді, апеляційним судом на виконання вказівок, які містяться у постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року, встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищенаведених норм процесуального права розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 , який не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, і такою підставою він обґрунтовував свою апеляційну скаргу, що згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті заявлених вимог.

У ст. 51 Конституції України, частинах 2, 3 ст. 5 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч. 3 ст. 128 цього Кодексу (ст. 130 СК України).

Тлумачення ст. 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від цієї особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України [див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19)].

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 та від 11 січня 2023 року у справі № 504/4181/17.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти» («Mifsud v. Malta», заява № 62257/15) зазначено, що ДНК-тест це науковий метод, наявний (у той час на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року за клопотанням відповідача ОСОБА_2 у цій справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза. На час проведення експертизи апеляційне провадження у справі зупинено.

27 вересня 2024 року копія ухвали надіслана до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» для виконання.

07 січня 2025 року на адресу апеляційного суду від Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» засобами поштового зв`язку надійшов лист, в якому зазначено, що сторони по справі в обласне бюро для відбору біологічного матеріалу згідно з листами вих. № 2668 від 10 жовтня 2024 року, вих. № 2694 від 15 жовтня 2024 року, вих. № 2986 від 18 листопада 2024 року, вих. № 3129 від 05 грудня 2024 року чотири рази не з`явились та повідомлено про повернення ухвали суду про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи від 24 вересня 2024 року без виконання.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 09 січня 2025 року апеляційне провадження у справі поновлено.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналіз наведеної норми процесуального закону дає підстави для висновку, що законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

У поданому до апеляційного суду клопотанні про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи відповідач ОСОБА_2 вказував, що предметом спору у цій справі є встановлення кровного споріднення між ним та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є позивач по справі ОСОБА_1 , оскільки в інший спосіб встановити вказані обставини неможливо. Висновок зазначеної судової експертизи буде підставою для категоричного висновку для визнання батьківства.

Однак, відповідач ОСОБА_2 , за клопотанням якого у цій справі була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, будучи неодноразово та завчасно повідомлений апеляційним судом про дату, час та місце проведення експертизи, чотири рази не з`явився до експертної установи для відібрання біологічного матеріалу, без якого провести експертне дослідження неможливо. Крім того, про необхідність явки відповідача до експертної установи також була повідомлена і його представник ОСОБА_5 . Доказів неможливості проінформувати відповідача про необхідність явки до експертної установи його представник суду не надала. Будь-яких доказів про неможливість явки відповідача до експертної установи чи наявність перешкод щодо такої явки матеріали справи не містять. При цьому апеляційний суд враховує, що для відповідача ця експертиза має визначальне значення, оскільки встановити факт кровного споріднення між ним та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без її проведення неможливо.

Колегія суддів вважає, що неодноразова неявка відповідача ОСОБА_2 до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення зазначеної судової експертизи свідчить про свідоме ухилення відповідача від проведення експертизи та є підставою для констатації того факту, що саме він є біологічним батьком дитини, відповідно до положень ст. 109 ЦПК України.

Зважаючи на вищенаведене, оцінивши в сукупності наявні у справі докази на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовувала позовні вимоги, колегія суддів доходить висновку, що позов ОСОБА_1 в частині вимог про визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить задовольнити.

Згідно з приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як передбачено ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття покладено на її батьків. Аліменти за позовом одного із батьків, з яким проживає дитина, присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, і мають бути достатніми для її гармонійного розвитку.

Як встановлено апеляційним судом, відповідач ОСОБА_2 , який визнаний батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальної допомоги (аліменти) на утримання сина, який проживає разом з позивачем по справі ОСОБА_1 , не надає, хоча обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків. Відповідач, як батько дитини, в силу ст. 180 СК України зобов`язаний утримувати сина.

Оцінивши в сукупності наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для її повноцінного та гармонійного розвитку.

При визначенні розміру аліментів апеляційним судом враховано, що відповідач не надав доказів того, що його заробіток є сезонним та на його утриманні перебуває ще двоє неповнолітніх дітей (в матеріалах справи наявне лише одне свідоцтво про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення суду з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд цій справі оскаржуване рішення суду скасовує та ухвалює нове, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства на її користь з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн 80 коп., а за задоволену позовну вимогу про стягнення аліментів, за яку при зверненні до суду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Сарненського міськрайонного суду Рівненської області від 15 липня 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: