У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої судді - Шумило Н.Б.

за участю секретаря Кравчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Розман Сергій Юрійович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом в якому просить усунути перешкоди у користуванні належною їм на праві власності квартирою АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням у цій квартирі та його виселення з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.12.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2022 року було зупинено провадження у справі №308/15542/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №308/992/22.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2024 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення.

15.01.2025 року ОСОБА_3 подала заяву через канцелярію суду, згідно якої повідомляє, що один з позивачів, а саме: ОСОБА_1 померла, до якої додано свідоцтво про смерть.

17.01.2025 року ОСОБА_3 подала заяву через канцелярію суду, згідно якої зазначає, що відмовляється від позовних вимог до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом позбавлення особи права користування житловим приміщенням і її виселення. Просить провадження в частині відмови ОСОБА_3 від позову закрити. Наслідки відмови від позову їй роз`ясненні та зрозумілі.

У судове засідання 03.02.2025 учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце засідання. Разом з тим, позивач ОСОБА_3 у заяві від 15.01.2025 року просить розгляд справи проводити без її участі.

Крім того, 03.02.2025 представник відповідача адвокат Овсепян К.А. подала заяву згідно якої просить залишити позовну заяву без розгляду зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 померла, позивач ОСОБА_3 подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду, а ОСОБА_2 повторно не заявилася судове засідання будучи належним чином повідомленою.

Враховуючи вимоги ч.3 ст.211 ЦПК України, беручи до уваги подані заяви сторін, суд вважає за можливе провести дане судове засідання у справі за відсутності учасників справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані заяви сторін, оглянувши матеріали справи, що стосуються їх розгляду, суд приходить до наступного висновку.

У ч.1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст. 13 ЦПК України).

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно ч. 2, 3 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

З доданої позивачем ОСОБА_3 до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24.04.2024 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 63 роки.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Смерть фізичної особи як підстава для процесуального правонаступництва має універсальний характер. У тих випадках, коли матеріальні правовідносини тісно пов`язані з особою суб`єкта, правонаступництва матеріального, а відтак, і процесуального не може бути.

Беручи до уваги наведене, а також те, що спірні правовідносини, виходячи з підстав поданого позову та предмету доказування, не допускають правонаступництва, керуючись вимогами п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд приходить до висновку, що є всі підстави для закриття провадження у даній справі, в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення.

Щодо заяви позивача ОСОБА_3 про відмову від позовних вимог.

17.07.2025 року ОСОБА_3 подала заяву через канцелярію суду, згідно якої зазначає, що відмовляється від позовних вимог до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом позбавлення особи права користування житловим приміщенням і її виселення. Просить провадження в частині відмови ОСОБА_3 від позову закрити. Наслідки відмови від позову їй роз`ясненні та зрозумілі.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Так, статтею 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, а саме згідно п.4 ч.1 вказаної статті, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що наявні підстави для прийняття відмови позивача ОСОБА_3 від позову та для закриття провадження у справі за вказаним позовом на підставі п. 4 ч.1 ст. 255 ЦПК України у частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення.

Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У відповідності до ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи квитанції №60624 від 19.11.2021 року позивач ОСОБА_3 сплатило судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Враховуючи наведені та норми ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 454,00 грн.

Щодо клопотання сторони відповідача про залишення позову без розгляду.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд переконаний за необхідне зазначити наступне: як вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справі Каракуця проти України від 20 лютого 2017 року, що заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, оскільки вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи після поновлення провадження призначався на 11.12.2024, 15.01.2025 та 03.02.2025.

11.12.2024 судове засідання не відбулось через зайнятість головуючого судді в іншій справі та було відкладено.

В судове засідання 15.01.2025 позивач ОСОБА_2 не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового засідання щляхом направлення судової повістки та смс- повідомленням на її номер телефону, наявний в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення чи про розгляд за її відсутності не подавала. Позивач ОСОБА_3 також не з`явилася, при цьому подала заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши думку відповідача та його представника, судом протокольною ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, було ухвалено судове засідання відкласти до 16.00 год. 03 лютого 2025, про що повідомити позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та попередити позивача ОСОБА_2 про наслідки повторної неявки в судове засідання.

В наступне судове засідання 03.02.2025 позивач ОСОБА_2 повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце даного засідання. При цьому, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення чи про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. 03.02.2025 року до суду повернулось рекомендоване повідомлення адресоване ОСОБА_2 з відміткою про невручення адресат відсутній.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, зважаючи на те, що судом було вжито заходів щодо повідомлення позивача про розгляд справи, у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України в даному випадку відсутні правові підстави для відкладення судового засідання в частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення.

Як зазначає ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, суд визнає, що позивач ОСОБА_2 повторно не з`явилася до суду без поважних причин.

У відповідності до вимог ч. 5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Так, позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

При цьому, суд звертає увагу, що причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону (ч.5 ст. 223 ЦПК України) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду, а позивач при цьому, і не з`являється в судове засідання, не використовує передбачене законом право на подання заяви про розгляд за його відсутності.

Конституція України закріплює гарантію права звернення до суду за захистом прав (свобод чи законних інтересів), але не має на меті гарантувати сам судовий розгляд (судове слухання), якщо сторона своєю процесуальною поведінкою вказує на втрату матеріально - правового інтересу у вирішенні спору.

Отже, положення закону (ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України) пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.121 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. При цьому, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Окрім того, при прийнятті рішення про залишення позову в частині вимог позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення без розгляду, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у своїй постанові від 11 березня 2021 року в справі № 558/9/18, в якій зазначено, що правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Тобто, при повторній неявці в судове засідання належним чином повідомленого позивача позовна заява залишається без розгляду незалежно від причин його неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Такий наслідок неявки позивача є імперативним, та застосовується в усіх випадках повторної неявки, незалежно від того чи є можливість вирішити спір по суті.

Отже, неявка в суд належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання позивача ОСОБА_2 є повторною, а тому суд розцінює такі дії як втрату зацікавленості в кінцевому результаті й переслідуванні мети - максимально сприяти у розгляді справи.

Внаслідок таких дій суд позбавлений змоги належним чином розглянути справу в частині її вимог у визначений законодавством України процесуальний строк, а систематичні відкладення судового засідання з необхідністю витрачати ресурси на відправлення поштової кореспонденції в умовах надзвичайної економії державних коштів, є невиправданим, адже залишення позову в частині їх вимог без розгляду, через неявку позивача не є перешкодою для повторного звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи наведене, категорію справи, а також те, що нез`явлення позивача ОСОБА_2 перешкоджає розгляду справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення даного позову, в частині її вимог, без розгляду.

Керуючись ст. ст. 4, 13, ст. ст. 130, ч.3 ст. 131, 158, 200, 206, ч.5 ст. 223, 255, 256, п.3 ч.1 ст. 257, 258, 259, 260, 261, 354, 355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі №308/15542/21, в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, на підставі п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, - закрити.

Прийняти відмову позивача ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення.

Провадження у справі №308/15542/21, в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, - закрити.

Повернути ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) з державного бюджету 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції №60624 від 19.11.2021 року.

Роз`яснити сторонам положення ч. 2 ст. 256 ЦПК України про те, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 в частині вимог про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу положення ч. 2 ст. 257 ЦПК України про те, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, може оскаржити ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст.354 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено - 03 лютого 2025 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило