провадження № 22-ц/824/1525/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Радченковою Анною Володимирівною на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Радченкова А.В. звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту смерті громадянина України ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Подольську московської області російської федерації.

Заява мотивована тим, що заявниця є дружиною ОСОБА_2 , який після повномасштабного вторгнення військами рф на територію України виїхав до м. Подольська московської області, де помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з цим органи влади російської федерації видали свідоцтво про смерть, проте його оригіналу у заявника немає.

17 березня 2024 року заявниця звернулась до Шевченківського відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про внесення змін до актового запису про смерть №9, складеного 95000043 відділом запису актів громадянського стану по міському округу Подольська Головного управління запису актів громадського стану Московської області російської федерації щодо ОСОБА_2 , змінити відомості щодо громадянства померлого з «російська федерація» на «Україна».

27 березня 2024 року, згідно листа №85/3310-63 Шевченківського відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заявниці відмовлено у внесенні вище вказаних змін.

Внаслідок цього, отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів та спадкоємців померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення.

Вказане необхідно заявниці для державної реєстрації смерті на території України, та одержання свідоцтва про смерть державного зразка для оформлення спадщини, на майно, що залишилось після померлого та призначення пенсії по втраті годувальника.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представниця ОСОБА_1 - адвокат Радченкова Яна Володимирівна 21 червня 2024 року через систему Електронний суд подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт зазначає, що підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка, ОСОБА_2 , є виключно встановлення факту смерті її чоловіка, внаслідок чого вона зможе отримати свідоцтво про смерть державного зразка, до того ж встановлення зазначеного факту смерті прямо перебачено п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, практикою Верховного суду України та Європейського суду з прав людини.

Твердження суду, що заявниця фактично оскаржує відмову Шевченківського відділу реєстрації актів цивільного стану міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зміну відомостей до актового запису цивільного стану, тому із поданої заяви вбачається спір про право є безпідставним та не відповідає дійсності.

В оскаржуваній ухвалі суд помилково ототожнив встановлення факту смерті особи та оскарження рішення відділу ДРАЦ.

Підставою звернення до суду стало надання інформацією ДМС України, що є підстави вважати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України».

А також те, що за наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь, та окремих територіальних підрозділів ГУДМС України в Донецькій області та УДМС України в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження, і територіальних підрозділів ДМС, які знаходяться на територіях, де ведуться активні бойові дії), подання про втрату громадянства України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , територіальними органами ДМС не ініціювалося.

Таким чином компетентним органом України було підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України. В той же час у документах складених органами держави агресора вказано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином рф.

У Шевченківського відділу реєстрації актів цивільного стану міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутня компетенція вносити зміни або скасовувати акти громадянського стану по міському округу Подольська головного управління запису актів громадянського стану московської області російської федерації, відповідно неможливо заявити позов, щодо зобов`язання вчинити дії, які не передбачені законодавством, що виключає спір про право, оскільки неможливо захистити право особи, яке не передбачено законодавством.

В той же час, у Шевченківського відділу реєстрації актів цивільного стану міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) наявна компетенція реєструвати акти цивільного стану - смерті на підставі судового рішення, яким встановлено факт смерті.

Те, що апелянтка звернулась до Шевченківського відділу реєстрації актів цивільного стану міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та отримала відмову у внесенні змін до актового запису про смерть №9, складеного 95000043 відділом запису актів громадянського стану по міському округу Подольська головного управління запису актів громадського стану московської області російської федерації щодо ОСОБА_2 , змінити відомості щодо громадянства померлого з «російська федерація» на « Україна », є доказом того, що вона не має іншого способу захисту своїх порушених прав, як встановлення факту смерті громадянина України відповідно до норм ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року поновлено ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Радченковою Анною Володимирівною на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Ільїна Вікторія Юріївна вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи не надходило, однак ї неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала означеним вище вимогам не відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що заявниця фактично оскаржує відмову Шевченківського відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зміну відомостей до актового запису цивільного стану. Враховуючи наведене дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки із поданої заяви вбачається спір про право.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з нижченаведених мотивів.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного провадження в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви у порядку окремого провадження є те, що таке не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У цій справі заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті громадянина України ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Подольську московської області російської федерації.

У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545.

Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.

Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Означене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 15 серпня 2024 року у справі №643/8133/23, від 24 грудня 2024 року у справі №387/228/24.

Підставою для звернення до суду ОСОБА_1 вказала пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України (встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті), а не відмова Шевченківського відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зміну відомостей до актового запису цивільного стану, що місцевий суд помилково ототожнив.

Фактично відмовою Шевченківського відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у вчинення реєстраційної дії, ОСОБА_1 підтверджує неможливість одержання документу, що посвідчує факт, за встановленням якого остання звернулася до суду.

Однак, на наведене суд першої інстанції уваги не звернув, унаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відмову у відкритті провадження з підстав наявності спору.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, оскільки висновок суду першої інстанції є помилковим та таким, що не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Радченковою Анною Володимирівною - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року - скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29 січня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова