Справа № 303/5076/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2024 року у складі судді Полянчука Б.І., у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2024 року позовну заяву Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів визнано неподаною та повернуто позивачу.

Заперечуючи ухвалу суду, Акціонерне товариство «Ідея Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскільки ціна позову у даній справі становить 100753,37 грн, тобто не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відтак дана справа відноситься до категорії малозначних. У зв`язку з цим, на думку апелянта, представником у даній справі при поданні позовної заяви може бути фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, та повноваження якої підтверджені, зокрема, довіреністю, яку й було надано представником апелянта до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи позовну заяву, суддя суду першої інстанції виходив з того, що дана справа не є малозначною, а тому долучена до позовної заяви копія довіреності на ім`я Лубоцької Н.І. від 24.04.2024 не підтверджує її повноважень на представництво інтересів позивача, відтак оскільки позивач у встановлений термін не виконав зазначені в ухвалі від 17.06.2024 вимоги, а саме не надав суду документ, що підтверджує повноваження представника позивача, то позовну заяву необхідно вважати неподаною і повернути позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява №12964/87, § 59).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України», заява №19164/04).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише регламентованим, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною третьою статті 58 ЦПК України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з частинами першою та другою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив рішення у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункти 1,5 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України. Пункти 1,5 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, визнані неконституційними, утрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Верховній Раді України привести нормативне регулювання, установлене пунктами 1,5 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Таким чином, на момент звернення (12 червня 2024 року) Акціонерного товариства «Ідея Банк» з позовом до суду п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України втратив чинність та Верховною Радою України не було приведено нормативне регулювання, встановлене п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України, у відповідність до Конституції України та рішення Конституційного Суду України від 22.11.2023.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення з позовом до суду першої інстанції, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед загальних положень процесуального закону, суд має право віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому за змістом пункту другого частини шостої цієї статті справи можуть бути віднесені до категорії малозначних судом, виходячи з його дискреційних повноважень.

Аналогічна позиція наведена в постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №638/3055/17 (провадження № 61-988св19), від 02 лютого 2023 року у справі №505/1452/19 (провадження № 61-7382св22).

Суд першої інстанції, визначаючи можливість віднесення даної справи до категорії малозначних, врахувавши ціну позову (100 753,37 грн.), в межах даних йому дискреційних повноважень вирішив, що підстав для її віднесення до вказаної категорії немає.

Враховуючи вищенаведене, положення ч.2 ст.60 ЦПК України у даній справі застосуванню не підлягають.

Таким чином, Акціонерне товариство «Ідея Банк» може брати участь у даній справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника адвоката.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана Лубоцькою Наталією Іванівною як представником Акціонерного товариства «Ідея Банк».

Лубоцькою Наталією Іванівною на підтвердження своїх повноважень до позовної заяви додано копію довіреності від 24 квітня 2024 року №ВД-Дов/2024-76, видану Акціонерним товариством «Ідея Банк» в особі Голови Правління Власенка Михайла Валерійовича на ім`я Лубоцької Наталії Іванівни для представництва інтересів Акціонерного товариства «Ідея Банк», зокрема, в суді загальної юрисдикції, адміністративному суді, господарському суді, строк дії довіреності до 31 грудня 2024 року.

Проте до позовної заяви не додано документів, які б засвідчували повноваження Лубоцької Наталії Іванівни діяти у суді від імені Акціонерного товариства «Ідея Банк» за правилами її самопредставництва за законом, або за статутом чи положенням, або за трудовим договором (контрактом).

Крім цього, матеріали справи також не містять будь-яких відомостей щодо наявності у Лубоцької Наталії Іванівни, як представника Акціонерного товариства «Ідея Банк», статусу адвоката.

У зв`язку з наведеним, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2024 року було залишено позовну заяву Акціонерного товариства «Ідея Банк» без руху та надано позивачу строк протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Разом з тим, позивачем до заяви про усунення недоліків не додано документів, які б засвідчували повноваження Лубоцької Наталії Іванівни на представництво інтересів Акціонерного товариства «Ідея Банк», відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви особі, яка її подала, на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст.375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: