ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/695/22 Номер провадження 22-ц/814/344/25Головуючий у 1-й інстанції Макарчук С. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.

судді Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бибика Володимира Анатолійовича, який представляє позивачку ОСОБА_1 , на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 червня 2024 року, ухвалене суддею Макарчуком С.М., повний текст рішення складено 05.07.2024, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом до Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , якому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (нині Кобеляцька міська рада Полтавського району Полтавської області).

Спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_2 була його рідна сестра ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після ОСОБА_3 заведена спадкова справа за № 236/2017 за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживала однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилась.

В останні роки свого життя ОСОБА_2 хворів на хронічну ішемічну хворобу серця. Близьких родичів не мав, але потребував постійної допомоги та догляду.

Єдиним його родичем була рідна сестра ОСОБА_3 , яка в останні роки його життя постійно йому допомагала та доглядала, тобто фактично проживала з ним без реєстрації місця проживання.

ОСОБА_3 купувала необхідні ліки, ремонтувала житловий будинок, обробляла присадибну ділянку, забезпечувала належний рівень господарських будівель та споруд.

ОСОБА_1 у поданому позові просить суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 шляхом постійного проживання зі спадкодавцем, ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини та визнати в порядку спадкування за законом за нею, ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 3,19 га, яка знаходиться в адміністративних межах Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, а саме: с. Деменки Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 червня 2024 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодилась позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Бибик В.А.подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, проте дійшов помилкових висновків, що ОСОБА_1 не зазначила та не надала суду доказів рідства із спадкодавцем ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 , та правового зв`язку відносно себе щодо черговості спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Зазначає, що дійсно позивачкою не було надано суду відповідних доказів, оскільки у резолютивній частині постанови нотаріуса від 16.02.2022 підставою відмови є відсутність інформації про реєстрацію права власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 , рідного брата померлої ОСОБА_3 , та неподання документів, які підтверджують факт своєчасного прийняття спадщини ОСОБА_3 .

Факт родинних відносин між спадкодаввцем і спадкоємцем не був предметом розгляду і відмови нотаріуса. Тому до суду подавалися докази лише щодо мотивів відмови нотаріуса.

Також посилається на те, що згідно довідки виконкому Кобеляцької міської ради №571 від 24.11.2023 ОСОБА_2 постійно проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 одиноко. Що не відповідає дійсності, оскільки разом із ним проживала ОСОБА_3 без реєстрації. Що підтверджено довідкою №336 від 05.08.2024, яка видана як уточнення до довідки №571 від 24.11.2023.

Оскільки вказана довідка була видана після постановлення оскаржуваного рішення суду, просить поновити строк для подання письмових доказів та приєднати до матеріалів справи зазначену довідку виконкому Кобеляцької міської ради №336 від 05.08.2024.

Також в апеляційній скарзі представник позивачки вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо оцінки доказів у їх сукупності, які насправді підтверджують викладені позивачкою в позові обставини.

При цьому посилається на правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 484/747/17, п. 2, 23 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008, положення п.п.4.10 п. 4 глави 10 розділу 2, п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та вважає. що наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи не направили.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Приймаючи до уваги те, що учасники справи про день та час розгляду справи належним чином повідомлялися, клопотань щодо відкладення розгляду справи з поважних причин не подали, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_4 , в с. Деменки Кобеляцького району Полтавської області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується актовим записом про смерть № 4 від 30.01.2006 (т.1 а.с.9).

Згідно довідки виконкому Кобеляцької міської ради Полтавської області № 571 від 24.11.2023 ОСОБА_2 , 10.01.1939, постійно проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 , одиноко.

Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю 1-ПЛ № 013372, ОСОБА_2 на підставі рішення 20 сесії 23 скликання Вільховатської сільської ради від 14 листопада 2001 року передана в приватну власність земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 3,19 га в межах згідно з планом, на території Вільховатської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 10 квітня 2017 року виданого Сторожинецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Сторожинець Сторожинецького району Чернівецької області померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , рідна сестра померлого ОСОБА_2 ..

Постановою приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу Чернівецької області Хоміцькою Н.Г., № 29/02-31/236/2017 від 16.02.2022, відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у видачі свідоцтва про спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, у зв`язку з тим, що нею не подано нотаріусу правовстановлюючий документ на земельну ділянку, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про реєстрацію права власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 , рідного брата померлої ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 не надала документів, які б підтверджували факт своєчасного прийняття спадщини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15.07.2014 у справі 2-о/532/76/14 за позовом прокурора Кобеляцького району в інтересах держави в особі територіальної громади Вільховатської сільської ради Кобеляцького району про визнання спадщини відумерлою, заінтересована особа Відділ Держземагенства, яке набрало законної сили, визнано спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , у вигляді земельної ділянки площею 3,19 га на підставі Державного акта на право на земельну ділянку 1-ПЛ № 013372 від 17.03.2002, яка розташована на території Вільховатської сільської ради, відумерлою та передано її у власність територіальної громади Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, оскільки судом на підставі належних та допустимих доказів встановлена відсутність спадкоємців за заповітом і за законом після смерті ОСОБА_2 та, водночас, перевірено обставини спільного проживання ОСОБА_2 з іншими особами і встановлено, що останній проживав одиноко.

Відмовляючи у задоволенні позову про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , а також доказів на підтвердження свого споріднення із померлими ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та правового зв`язку відносно себе щодо черговості спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявляв про відмову від неї.

Статтею 1269 ЦК України зазначено, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкодавцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття. Таким, що прийняв спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом одного строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, то згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, він вважається таким, що не прийняв її.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачкою не надано беззаперечних доказів на підтвердженні тієї обставини, що ОСОБА_3 прийняла спадщину, після смерті ОСОБА_4 у порядку визначеному 1268,1269 ЦК України.

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Кобеляцької міської ради № 571 від 24.11.2021 ОСОБА_2 постійно проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказана обставина, встановлена також рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15.07.2014 у справі за заявою прокурора Кобеляцького району в інтересах держави в особі територіальної громади Вільховатської сільської ради Кобеляцького району про визнання спадщини відумерлою, яке є чинним.

Враховуючи вищевикладене, а також встановлені та проаналізовані судом першої інстанції обставини та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на копію довідки № 336, виданої виконкомом Кобеляцької міської ради 05.08.2024, в якій зазначено, що до дня смерті ОСОБА_2 разом із ним проживала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 без реєстрації, не може бути прийнято до уваги колегією суддів враховуючи наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи.

Під час апеляційного перегляду справи, представником позивача поданий новий доказ на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_2 на день смерті останнього, який не був предметом дослідження судом першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Приймаючи до уваги те, що представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження неможливості подання даної довідки до суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для її прийняття та дослідження.

Також не може бути прийнято до уваги посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно послався на відсутність документів, які підтверджують факт спорідненості позивачки з померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в зв`язку з тим, що вказана обставина не була підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про справо на спадщину, оскільки в даному випадку позивачка ОСОБА_1 звернулась із позовом в тому числі і про визнання права власності на спадкове майно, що безумовно покладає на неї обов`язок довести спорідненість із спадкодавцями та відсутність інших спадкоємців, надавши належні та допустимі докази.

Рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів апеляційного суду не встановлені.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює та не скасовує рішення суду першої інстанції, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Бибика Володимира Анатолійовича, який представляє позивачку ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І. Пилипчук