КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/3008/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2203/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Федорова Дмитра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року у складі судді Ул`яновської О.В.,

за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся у суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в якій просив визнати виконавчий лист від 28 квітня 2023 року по справі №759/3008/22 таким, що не підлягає виконанню повністю та стягнути на свою користь 250 141 грн 36 коп, як безпідставне одержане стягувачем ОСОБА_1 за виконавчим листом від 28 квітня 2023 року у виконавчому проваджені НОМЕР_3 за період стягнення з 17 лютого 2022 року по 30 червня 2024 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року у справі №759/3008/22 позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з відповідача, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки у розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття; додаткові витрати на дитину у розмірі 4725 грн та судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп.

28 квітня 2023 року стягувачу було видано виконавчий лист за рішенням. Постановою державного виконавця Святошинського ВДВС Компанець Р.В.

03 травня 2023 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа у справі №759/3008/22 за рішенням, яке було оскаржено до апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року було змінено, зменшено розмір стягнутих аліментів з 1/3 до 1/4 частини заробітку щомісяця, а також зменшено суму додаткових витрат з 4725 грн до 4300 грн, внаслідок чого у межах виконавчого провадження НОМЕР_3 здійснено стягнення з боржника на користь стягувача у розмірі 250 141 грн 36 коп за період з 17 лютого 2022 року по 30 червня 2024 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано виконавчий лист від 28 квітня 2023 року по справі №759/3008/22 таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто на користь ОСОБА_2 250 141 грн 36 коп, як безпідставно одержані стягувачем ОСОБА_1 за виконавчим листом від 28 квітня 2023 року у виконавчому проваджені НОМЕР_3 за період стягнення з 17 лютого 2022 року по 30 червня 2024 року.

В апеляційній скарзі адвокат Федоров Д.С. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість ухвали суди першої інстанції, просить скасувати її та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що скаржницю не було повідомлено про розгляд заяви, чим позбавлено її можливості надати відзив на заяву та докази безпідставності заявлених вимог, через що просить визнати поважними причини неподання доказів в суді першої інстанції, долучити їх до матеріалів справи та надати їм оцінку.

Посилається на те, що сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Скаржниця звертає увагу суду, що постановою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року було змінено, зменшено розмір стягнутих аліментів з 1/3 до 1/4 частини заробітку щомісяця, а також зменшено суму додаткових витрат з 4 725 грн до 4 300 грн. Таким чином, матеріальний обов`язок відповідача по оплаті аліментів не зник, а лише зменшився у розмірі, а тому підстава для визнання виконавчого листа від 28 квітня 2023 року по справі №759/3008/22 таким, що не підлягає виконанню повністю - відсутня.

Вказує, що чинне законодавство не передбачає процедури внесення змін до виконавчого документу, у разі часткової зміни обов`язку у виконавчому провадженні, а тому вважає, що державним виконавцем було вірно постановою від 27 вересня 2023 року внесено зміни до виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 в частині врахування постанови Київського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року, а тому висновки суду в оскаржуваній ухвалі від 05 серпня 2024 року про наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з підстав зміни розмір аліментів з 1/3 частини до 1/4 частини заробітку (доходу), щомісяця - помилкові.

Зазначає, що відповідно до частини першої статті 179 СК України саме дитина є власником одержаних на її утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві, вимоги про повернення сплачених на утримання дитини аліментів не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема і статті 1215 ЦК України та суперечить ч. 2 ст. 445 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків при розгляді заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

У відповіді на відзив адвокат Федоров Д.С. в інтересах ОСОБА_1 просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

У запереченнях на відповідь на відзив ОСОБА_2 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції адвокат Федоров Д.С. в інтересах ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 та його представник адвокат Оржеховська А.О. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про необхідність перегляду судового рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не повністю відповідає з огляду на наступне.

Так, ухвалюючи у справі судове рішення суд першої інстанції допустив порушення норм цивільного процесуального законодавства, що є підставою для обов`язкового скасування рішення суду та ухвалення у справі нового судового рішення у справі.

Згідно частин 6 і 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За приписам п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність учасників справи.

Встановлено, що судове повідомлення про розгляд заяви ОСОБА_2 , зокрема ОСОБА_1 не направлялася й розгляд справи було проведено за її відсутності без належних доказів про повідомлення останньої.

Отже, матеріали справи не містять відомостей про направлення судом поштової кореспонденції ОСОБА_1 про розгляд заяви, в якому було ухвалено оскаржувану ухвалу.

За таких обставин колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі "Лопушанський проти України" у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції.

Розглянувши справу у відсутність ОСОБА_1 , яка не була обізнана про судове зсідання, суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, що позбавило останню бути присутньою під час розгляду заяви, у зв`язку з чим вказана ухвала суду відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви, з огляду на наступне.

Як убачається зі справи, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття; додаткові витрати на дитину у розмірі 4 725 грн Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.153-161 т.1).

28 квітня 2023 року по справі № 759/3008/22 видано виконавчий лист за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року (а.с. 245 т.1).

03 травня 2023 року постановою державного виконавця Святошинського ВДВС у місті Києві Компанець Р.В. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа у справі №759/3008/2223 (а.с. 246 т.1).

Постановою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року змінено, зменшено розмір стягнутих аліментів з 1/3 до 1/4 частини заробітку щомісяця, а також зменшено суму додаткових витрат з 4725 грн до 4300 грн (а.с. 1-3 т.2).

Відповідно до листа Святошинського ВДВС у місті Києві ВП № НОМЕР_4/32 від 27 червня 2024 року у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_4 здійснено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 250 141 грн 36 коп за період з 17 лютого 2022 року по 30 червня 2024 року (а.с. 4 т.2).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У ст. 129-1 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, який виник після ухвалення судового рішення.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", є закінчення виконавчого провадження.

Системний аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню можливо виключно на стадії виконавчого провадження, тобто у випадку реалізації стягувачем права на звернення виконавчого листа до примусового виконання.

Частиною першою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для цього зазначені у частині другій статті 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

Отже, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

- матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання);

- процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року по справі № 755/15479/14-ц.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Підставою звернення до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_2 зазначив, що виконавчий лист видано на рішення суду першої інстанції, що не набрали законної сили та було змінено за наслідком перегляду у суді апеляційної інстанції.

Оскільки 17 серпня 2023 року постановою Київського апеляційного суду рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року змінено в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача з 1/3 до частини, отже виконавчий лист видано помилково на виконання рішення суду, яке не набрало законної сили.

Відповідно до ст. 48 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, про наявність підстав для визнання виконавчого листа № 759/3008/2223, який виданий Святошинським районним судом м. Києва 28.04.2023року таким, що не підлягає виконанню, а тому в цій частині заява підлягає задоволенню.

Що стосується висновків суду про стягнення з стягувача ОСОБА_1 безпідставно одержаних коштів за вищевказаним виконавчим листом, то суд мотиви прийняття такого рішення взагалі не виклав та не зазначив, чому аліменти, сплачені на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є безпідставно отриманими та підлягають поверненню стягувачем.

Згідно вимог ч.1, 2 ст. 169 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, в силу закону отримані відповідачкою грошові кошти не є безпідставно отриманими, а аліментні платежі, отримані дитиною, з моменту отримання є їх власністю.

За ч. 4 ст. 432 ЦПК України, зокрема, передбачено, якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Між тим, законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпними, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001.

При цьому як встановлено матеріалами справи, постановою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року було змінено шляхом зменшення розміру стягнутих аліментів з 1/3 до 1/4 частини заробітку щомісяця, а також суми додаткових витрат з 4 725 грн до 4 300 грн.

Враховуючи зазначене, матеріальний обов`язок відповідача по оплаті аліментів не зник, а лише зменшився у розмірі.

Більше того, постановою державного виконавця Святошинського ВДВС у місті Києві Компанець Р.В. від 23червня 2023 року, виконавче провадження було зупинено у зв`язку із отриманням ухвали Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року.

В подальшому постановою державного виконавця від 27 вересня 2023 року, виконавче провадження було поновлено у зв`язку із надходженням постанови Київського апеляційного суду від 17 серпня 2023 у справі № 759/3008/22, якою рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утимання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 1/3 частини до 1/4 частини заробітку (доходу), щомісяця.

Після поновлення провадження постановою державного виконавця Святошинського ВДВС у місті Києві Компанець Р.В. від 27 вересня 2023 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою виконавцем було постановлено:

«1. Внести зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість Резолютивна частина: Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менте 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 17.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

зазначити Резолютивна частина:

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менте 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 17 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття».

Таким чином, скаржник не довів наявність порушення його прав чи свобод рішеннями державного виконавця під час виконання судового рішення, оскільки не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що наслідком винесення державним виконавцем постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних стала зміна (зокрема збільшення) розміру заборгованості, визначена судовим рішенням.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16 жовтня 2023 року у справі № 602/1082/19.

Отже, оскільки рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), починаючи з 17 лютого 2022 року є чинним й підлягає виконанню, а тому відсутні підстави для повернення коштів, сплачених ОСОБА_2 на виконання рішення суду про стягнення аліментів у більшому розмірі.

Зазначена обставина є підставою не для повернення, а для перерахунку здійснених боржником платежів з урахуванням чинного рішення суду, остільки обов`язок батька утримувати свою дитину до набуття нею повноліття передбачений законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасника справи, не забезпечив їй можливості реалізувати надані законом права, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, тому доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим на підставі п. 1 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року та прийняття по справі нового судового рішення про часткове задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Федорова Дмитра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року скасувати.

Ухвалити но справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати виконавчий лист від 28 квітня 2023 року по справі №759/3008/22 таким, що не підлягає виконанню.

В задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2025року.

Суддя-доповідач:

Судді: