Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 545/2076/24
Провадження № 2/542/91/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шарової-Айдаєвої О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Карась В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (надалі також позивач, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України») звернулось до Полтавського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі також відповідачка, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за спожитий природний газ у сумі 63478 грн 28 коп. та судового збору в сумі 3028 грн 00 коп.

Рух справи

Відповідно до ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 17 травня 2024 року справа за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ направлена за підсудністю до Ленінського районного суду м. Полтави (а.с. 28).

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 12 червня 2024 року вказана справа передана за підсудністю до Полтавського районного суду Полтавської області (а.с. 36).

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2024 року вказана справа прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначене судове засідання з розгляду справи в Полтавському районному суді Полтавської області (а.с. 42-43).

01 жовтня 2024 року відповідно до ухвали Полтавського районного суду Полтавської області вказана справа передана за підсудністю до Новосанжарського районного суду Полтавської області на підставі частини 1 статті 30 ЦПК України (а.с. 82-84).

24 жовтня 2024 року цивільна справа № 545/2076/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ надійшла до Новосанжарського районного суду Полтавської області.

25 жовтня 2024 року Новосанжарський районний суд Полтавської області після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання (а.с. 92-93).

23 грудня 2024 року суд своєю ухвалою продовжив позивачу процесуальний строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 151-152).

28 січня 2025 року від позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 55478 грн 28 коп. у зв`язку із частковою сплатою відповідачкою заборгованості на суму 8000 грн (а.с. 165-166).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як суб`єкт ринку газу, з 01 листопада 2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб.

Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, який є однаковим для всіх побутових споживачів України. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

ОСОБА_1 приєдналась до умов договору шляхом заявочного приєднання.

Відповідачкою ОСОБА_1 по об`єкту, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у період з листопада 2021 року по березень 2024 року (включно) було спожито природний газ на загальну суму 63478 грн 28 коп., вартість якого не сплачена споживачем.

Постачальник проводив нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу.

У порядку досудового врегулювання спору ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» направило відповідачці вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ, однак борг не сплачено.

ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» зверталось до Полтавського районного суду Полтавської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, однак постачальнику було відмовлено у видачі судового наказу.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачка дотепер заборгованість за спожитий природний газ не сплатила, позивач звернувся до суду із відповідним позовом, та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ в сумі 55478 грн 28 коп.

25 листопада 2024 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області від представника відповідачки черезЄдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» до Новосанжарського районного суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 116-122), за змістом якого він просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»за їх недоведеністю.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, представник відповідачки зазначив, що відповідачка позов не визнає у повному обсязі з огляду на таке.

На першому аркуші позовної заяви позивач зазначає про об`єкт газифікації, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить відповідачці на праві власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 12.11.2001, однак зазначене нерухоме майно не має жодного відношення до ОСОБА_1 .

Також, вказано, що у матеріалах справи наявна копія заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу, яка підписана відповідачкою 03.06.2022. Акцентовано увагу на тому, що до 03.06.2022 вона була споживачем послуг ТОВ «Полтавагаззбут», яке здійснювало газопостачання за адресою ОСОБА_1 . Поряд з цим, заборгованість позивачем нарахована з листопада 2021 року, незважаючи на те, що відповідачка, як зазначає її представник, почала користуватись послугами позивача лише з березня 2022 року. Зазначено, що позивачем не надано жодних доказів того, що постачання природного газу здійснювалось ним до будинку відповідачки саме з листопада 2021 року.

Акцентовано увагу на тому, що заява-приєднання до умов договору постачання природного газу, яка підписана відповідачкою, не містить початкових показів лічильника природного газу на дату її підписання, а позивач у позовній заяві зазначає, що для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу, приймаються дані лічильника оператора ГРМ. Відповідно до інформації фінансового стану вбачається, що позивачем нараховано заборгованість за відсутності показань лічильника природного газу, що є порушенням Правил постачання природного газу. В той же час, позивачем не зазначено жодних дат фіксації контрольних показників лічильника газу, не надано копій рахунків, які направлялись на адресу відповідачки, з яких можливо було б встановити обсяг спожитого природного газу. У зв`язку із відсутністю показів лічильника, відповідачка позбавлена можливості надати контррозрахунок заборгованості.

Представником відповідачки вказано на те, що з прохальної частини позовної заяви не можливо встановити за який період позивач просить стягнути заборгованість із відповідачки та на які саме покази лічильника.

Зазначено, що у витязі про фінансовий стан позивачем вказано не про усі оплати відповідачкою за спожитий природний газ, зокрема: не зазначено суму у розмірі 1000 грн 00 коп. відповідно до платіжної інструкції ПАТ КБ «Приватбанк» від 25.07.2023 № 0.0..1 та суму у розмірі 8000 грн 00 коп. відповідно до платіжної інструкції ПАТ КБ «Приватбанк» від 30.05.2024 № 0.0..1.

Представником відповідачки зауважено, що позивач вказує на те, що ОСОБА_1 була споживачем Постачальника «останньої надії» з 01.03.2021 по 30.04.2021 та з 01.05.2021 по 28.06.2021 і була включена до реєстру споживачів, однак заборгованість нараховує із листопада 2021 року, а не за вказаний період. Крім того зазначено, що ОСОБА_1 не могла бути споживачем послуг «останньої надії» за період, вказаний позивачем, оскільки лише 12.11.2021 на неї було зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, представником відповідачки наголошено на тому, що заява-приєднання до умов договору постачання природного газу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» підписана ОСОБА_1 03 червня 2022 року, тобто до вказаної дати позивачем не може бути нарахована заборгованість, оскільки ним не надано доказів того, що саме ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» було постачальником природного газу до домоволодіння відповідачки до 03.06.2022. Таким чином, заборгованість за період із листопада 2021 року по червень 2022 року у розмірі 17155 грн 05 коп., не може бути нарахованою відповідачці.

Зазначено, що позивачем не надано доказів підтвердження об`єму (обсягу) спожитого відповідачкою природного газу

Крім того, зазначено, що навіть за наявності вказаного доказу, фактичний об`єм спожитого газу неможливо розрахувати, так як заява-приєднання до умов договору постачання природного газу, яка підписана відповідачкою, не містить початкових показів лічильника природного газу (вихідні початкові дані) на дату підписання.

Отже, на думку представника відповідачки, якщо навіть рахувати заборгованість, то це слід робити з дати підписання анкети-заяви, а саме: з 03.06.2022 таким чином: 63478 грн 28 коп. (загальна сума заборгованості нарахована позивачем) - 17155 грн 05 коп. (заборгованість нарахована на 01.06.2022, відповідно до витягу «Фінансовий стан») - 1000 грн 00 коп. (оплата відповідно до платіжної інструкції ПАТ КБ «Приватбанк» від 25.07.2023 № 0.0..1) - 8000 грн 00 коп. (оплата відповідно до платіжної інструкції ПАТ КБ «Приватбанк» від 30.05.2024 № 0.0..1) = 37323 грн 23 коп.

12 грудня 2024 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 137-138), в якій вказано на необґрунтованість тверджень представника відповідачки, викладених у відзиві на позов, оскільки вони не спростовують позовні вимоги та не є доведеними допустимими доказами.

Представником позивача на аргумент сторони відповідача щодо об`єкту газифікації, який знаходить за адресою:АДРЕСА_2 та не належить відповідачці на праві власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 12.11.2001, вказано, що зазначення по тексту позовної заяви такої адреси об`єкту газифікації, що належить відповідачці, є технічною помилкою, допущеною при підготовці позовної заяви. Разом із тим, у вступній, прохальній частині позову та в додатках до позовної заяви позивачем зазначена правильна адреса об`єкта нерухомого майна, що належить відповідачці на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2021, а саме: АДРЕСА_1 .

Твердження сторони відповідача про те, що до 03.06.2022 вона не була споживачем природного газу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», а відповідно природний газ поставлявся їй ТОВ «Полтавагаззбут» не відповідають дійсності з огляду на те, що у період із 01.03.2021 по 30.04.2021 та з 01.05.2021 по 28.06.2021 споживач по об`єкту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ЕІС- код 56ХМ26Н20003559V, о/р260152525, був споживачем Постачальника «останньої надії» та був включений до Реєстру споживачів Постачальника «останньої надії» і споживав газ для споживачів Постачальника «останньої надії». Отже, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» поставляє природний газ на зазначений об`єкт газифікації з травня 2021 року.

Щодо аргументу відповідачки, що вона стала споживачем ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» після підписання заяви-приєднання 03.06.2022, представник позивача зазначає, що 25.06.2021 попереднім власником ОСОБА_2 до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» була подана підписана заява-приєднання до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам по об`єкту газифікації, за адресою: АДРЕСА_3 , ЕІС- код 56ХМ26Н20003559V, о/р260152525.

12.11.2021 ОСОБА_2 було відчужено вказаний об`єкт нерухомого майна на користь відповідачки на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній об`єктом нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В.

Вказана обставина, тобто зміна власника об`єкта газифікації не впливає на постачання природного газу, оскільки вона не була відомою позивачу до моменту повідомлення про такий факт новим власником та підписання ним заяви-приєднання. Крім того, позивач зобов`язаний забезпечити безперебійне постачання природного газу, відповідно до закону та за умови дотримання споживачами правил постачання природного газу, саме тому після укладення договору купівлі-продажу по об`єкту нерухомого майна за даною адресою, було продовжено постачання природного газу по об`єкту газифікації ЕІС- код 56ХМ26Н20003559V, о/р260152525 на користь нового власника ОСОБА_1 , відповідно до умов Типового договору на підставі заяви-приєднання ОСОБА_2 від 25.06.2021 до моменту подання відповідачкою 03.06.2022 заяви-приєднання.

Отже, доводи відповідачки щодо відсутності обов`язку з оплати природного газу в розмірі 17155 грн 05 коп., який з 12.11.2021 постачався на об`єкт газифікації, , не заслуговують на увагу.

Щодо твердження відповідачки про необхідність нарахування позивачем вартості спожитого природного газу на підставі показників лічильника, позивач зазначав, що визначення об`ємів споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ, в той же час для визначення обсягів споживання природного газу відповідачем та нарахування вартості спожитого природного газу позивач використовує виключно дані оператора ГРМ щодо обсягів споживання природного газу, а не показники лічильника.

Зважаючи на це, відповідачка дійшла помилкового висновку, що вартість спожитого нею природного газу обраховується на підставі показників лічильника газу, а позивач зобов`язаний фіксувати контрольні показники лічильника.

Позивачем зазначено про відображення оплати відповідачкою 25.07.2023 заборгованості за спожитий газ у розмірі 1500 грн 00 коп. А також вказано, що оплата ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 8000 грн буде врахована позивачем під час подання до суду заяви про зменшення позовних вимог.

28 січня 2025 року від позивача надійшла до суду заява про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 165-166), за змістом якої позивач просив, зокрема, стягнути з ОСОБА_1 суму основного боргу (заборгованості за спожитий природний газ) за об`єктом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» в розмірі 55 478 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста сімдесят вісім) гривень 28 копійок та суму сплаченого судового збору.

У судове засідання позивач не забезпечив явку свого уповноваженого представника, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав, про причини неявки не повідомляв. У прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без участі представника позивача за наявними матеріалами справи (а.с. 11).

Також у поданій до суду 28 січня 2025 року заяві про зменшення позовних вимог, представник позивача просив розгляд даної заяви здійснювати без його участі (а.с. 165).

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 160-162), клопотань про відкладення не надсилала, про причини неявки не повідомляла.

Представник відповідачки також в судове засідання не з`явився, у надісланій до суду заяві від 23 грудня 2024 року просив дану справу розглядати без участі відповідачки та її представника (а.с. 147-148).

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 13.11.2015 зареєстровано юридичну особу ТОВ «Газонафтова компанія «Нафтогаз України», , вид економічної діяльності якої, є, в тому числі, торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний), що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.07.2023 (а.с. 13-14).

03 червня 2022 року відповідачка приєдналася до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», що підтверджується копією заяви-приєднання за об`єктом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Државного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 350676873 від 17.10.2023, за ОСОБА_1 12 листопада 2021 року зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній об`єктом нерухомого майна (а.с. 20-22).

ОСОБА_1 є споживачем природного газу за вказаною адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з фінансового стану по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який належить споживачу ОСОБА_1 , код 56ХМ26Н20003559V, за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачка має заборгованість за споживання газу за період із листопада 2021 року по березень 2024 року в розмірі 63478 грн 28 коп. (а.с. 17).

ТОВ «Газонафтова компанія «Нафтогаз України» було направлено ОСОБА_1 вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ від 09.01.2024 № 119/4.3.1-1228-2024/260152252 (а.с. 18), однак в наданий для добровільної сплати термін заборгованість сплачена не була.

Посилаючись на те, що відповідачка дотепер не сплатила суму заборгованості за спожитий природний газ, позивач просив позов задовольнити, стягнувши з ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ у сумі 55478 грн 28 коп.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Виконавцями послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор ГРМ, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача (пункт 1 частина 2 стаття 6 цього Закону).

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Взаємовідносини між постачальниками та споживачами природного газу регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496.

Згідно з пунктом 3 Розділу І Правил, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Пунктом 2 Розділу ІІІ Правил визначено, що Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Особливості здійснення постачання природного газу побутовому споживачу постачальником «останньої надії» визначені розділом VI цих Правил.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам затверджено постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2500.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному вебсайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Постановою НКРЕКП №2500 від 30 вересня 2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачем», а саме: пунктом 1.3 встановлено, що цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього Договору).

Відповідно до статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На письмову вимогу побутового споживача постачальник зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення безкоштовно надати побутовому споживачу підписану уповноваженою особою постачальника письмову форму договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу та/або факт фактичного споживання природного газу.

Відповідно до статей 7, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами/, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно статей 202, 208, 638 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до статті 629 ЦК України.

За змістом статей 509, 526, 610, 611 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Висновки щодо правозастосування

З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2022 року ОСОБА_1 приєдналась до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Газонафотова компанія «Нафтогаз України», що підтверджується копією заяви-приєднання за об`єктом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку за зазначеною адресою з 12 листопада 2021 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній об`єктом нерухомого майна, засвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В.

Щодо аргумента представника відповідачки про те, що за період з 12 листопада 2021 року по дату підписання ОСОБА_1 заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Газонафотова компанія «Нафтогаз України», вона була споживачем послуг ТОВ «Полтавагаззбут», який і здійснював газопостачання за її адресою, з огляду на що позивачем протиправно нарахована заборгованість з листопада 2021 року по 03 червня 2022 року, суд зазначає таке.

Суд зазначає, що на підтвердження зазначеного аргумента, відповідачем не надано жодного доказу того, що за адресою її житлового будинку: АДРЕСА_1 , у період з листопада 2021 року по червень 2022 року постачання газу здійснювало ТОВ «Полтавагаззбут».

В той же час, позивачем до суду надано копію заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» від 25.06.2021 (а.с. 139), відповідно до якої попередня власниця зазначеного житлового будинку на адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 приєдналась до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам по об`єкту газифікації, за адресою: АДРЕСА_3 , ЕІС- код 56ХМ26Н20003559V.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, 12 листопада 2021 року ОСОБА_2 було відчужено вказаний об`єкт нерухомого майна на користь відповідачки на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній об`єктом нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В.

Вказана обставина, тобто зміна власника об`єкта газифікації не вплинула на постачання природного газу, оскільки вона не була відомою позивачу до моменту повідомлення про такий факт новим власником та підписання ним заяви-приєднання.

Крім того, позивач зобов`язаний забезпечити безперебійне постачання природного газу, відповідно до закону та за умови дотримання споживачами правил постачання природного газу, саме тому після укладення договору купівлі-продажу по об`єкту нерухомого майна за даною адресою, було продовжено постачання природного газу по об`єкту газифікації ЕІС- код 56ХМ26Н20003559V, о/р260152525, на користь нового власника ОСОБА_1 , відповідно до умов Типового договору на підставі заяви-приєднання ОСОБА_2 від 25.06.2021 до моменту подання відповідачкою 03.06.2022 заяви-приєднання.

Крім цього, судом встановлено, що відповідно до розпорядження КМУ від 22 липня 2020 року № 917-р «Про визначення товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України постачальником останньої надії», ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України було визначено постачальником останньої надії строком на три роки як переможця конкурсу.

У період із 01.03.2021 по 30.04.2021 та з 01.05.2021 по 28.06.2021 споживач по об`єкту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ЕІС- код 56ХМ26Н20003559V, о/р260152525, був споживачем Постачальника «останньої надії» та був включений до Реєстру споживачів Постачальника «останньої надії» і споживав газ для споживачів Постачальника «останньої надії». Отже, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» поставляло природний газ на зазначений об`єкт газифікації як Постачальник «останньої надії».

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на момент виникнення спірних правовідносин відповідачка ОСОБА_1 була споживачем природного газу ТОВ «Газонафтова компанія «Нафтогаз України» за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.1. Типового договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

ТОВ «Газонафтова компанія «Нафтогаз України» виконало свої зобов`язання відповідно до Типового договору, а саме: здійснило постачання природного газу до об`єктів споживача в необхідних для останнього обсягах.

Відповідно до пункту 4.3. Типового договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Згідно з пунктом 4.5. Типового договору, розрахунки Споживача за цим Договором, здійснюються за рахунками та/або квитанціями абонентської книжки Постачальника.

У заяві-приєднання зазначено, що за договором розрахунок Споживача за природний газ здійснюється на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за договором розподілу природного газу, за підсумками місяця (а.с. 19).

Відповідно до пункту 4.6. Типового договору, при здійсненні постачання природного газу в рамках базової річної пропозиції оплата рахунка (платіжного документа) Постачальника має бути здійснено не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно зі статтями 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а також встановлено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними.

Щодо твердження представника відповідача про необхідність нарахування позивачем вартості спожитого природного газу на підставі показників лічильника, суд зазначає, що визначення об`ємів споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ згідно з Кодексом газорозподільних систем, в той же час для визначення обсягів споживання природного газу відповідачем та нарахування вартості спожитого природного газу позивач використовує виключно дані оператора ГРМ щодо обсягів споживання природного газу, а не показники лічильника.

З огляду на це, суд критично оцінює твердження представника позивача про те, що вартість спожитого відповідачкою природного газу обраховується позивачем на підставі показників лічильника газу, й позивач зобов`язаний фіксувати контрольні показники лічильника, оскільки позивач не наділений повноваженнями щодо зняття контрольних показників лічильника, ведення обліку поточних показників лічильника, визначення фактичних обсягів споживання природного газу, проведення актів звірки фактичних обсягів споживання природного газу зі споживачем.

Відповідно до листа Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» від 29.04.2024 № 14/4978/9878 «Щодо надання інформації», Оператор ГТС не надав позивачу запитувану інформацію по побутовим споживачам, в тому числі і по споживачу ЕІС-код 56ХМ26Н20003559V, оскільки позивачем не була надано до звернення згоди суб`єктів персональних даних на отримання вказаних відомостей.

Поряд з цим, і відповідачка на спростування вказаних у фінансовому стані об`ємів споживання газу за даними оператора ГРМ, жодних доказів не надала.

Щодо аргументів представника про те, що у витязі про фінансовий стан позивачем вказано не про усі оплати відповідачкою за спожитий природний газ, зокрема: не зазначено суму у розмірі 1000 грн 00 коп. відповідно до платіжної інструкції ПАТ КБ «Приватбанк» від 25.07.2023 № 0.0..1 та суму у розмірі 8000 грн 00 коп. відповідно до платіжної інструкції ПАТ КБ «Приватбанк» від 30.05.2024 № 0.0..1, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що позивачем врахована оплата заборгованості за спожитий газ 30 травня 2024 року в розмірі 8000 грн, на підтвердження чого представником відповідача до суду надана копія платіжної інструкції ПАТ КБ «Приватбанк» від 30.05.2024 № 0.0..1 (а.с. 68), у зв`язку з чим позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 55478 грн 28 коп.

Щодо аргумента представника відповідача про невідображення у фінансовому стані суми у розмірі 1000 грн 00 коп. відповідно до платіжної інструкції ПАТ КБ «Приватбанк» від 25.07.2023 № 0.0..1, суд акцентує увагу представника відповідача на тому, що як вбачається з доданої до матеріалів справи копії такої платіжної інструкції (а.с. 69 зворотній бік), платником за нею була ОСОБА_2 і сплачувала вона за послуги з розподілу природного газу АТ «Полтавагаз» за період з 01 червня 2023 року по 30 червня 2023 року.

Поряд з цим, судом встановлено, що позивачем відображено у фінансовому стані оплату відповідачкою 25.07.2023 заборгованості за спожитий газ у розмірі 1500 грн 00 коп. на підставі платіжної інструкції № 0.0..2 (а.с. 69).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 умови Договору не виконала належним чином, плату за спожитий природний газ не здійснила, внаслідок чого утворилася заборгованість за період із листопада 2011 року по березень 2024 року в розмірі 55478 грн 28 коп.

У порядку досудового врегулювання спору ТОВ «Газонафтова компанія «Нафтогаз України» направляло відповідачці вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ, однак борг ОСОБА_1 не погашений.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статтею 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на викладене, позовні вимоги суд оцінює як обґрунтовані й доведені, та такими, які підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 3028 грн 00 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись частиною 6 статті 259, статтями 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (, вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ) заборгованість за спожитий природний газ в сумі 55478 грн 28 коп. (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста сімдесят вісім гривень двадцять вісім копійок).

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (код , вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ) понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 грн 00 коп. (три тисячі двадцять вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», , вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , адреса об`єкта споживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 03 лютого 2025 року.

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва