КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/1159/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ходака Владислава Володимировичана рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва звернулася позивач ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 291 342,06 грн.

В обґрунтування позову зазначала про те, що 15.04.2020 року ОСОБА_2 позичила ОСОБА_1 , 50 000,00 грн, строком на 6 місяців, тобто до 15.10.2020 року зі сплатою процентів у розмірі 300,00 доларів США в місяць. На підтвердження укладеного договору позики відповідач видав позивачці розписку. У встановлений договором строк відповідач борг не повернув.

Позивач виконав свої зобов`язання щодо надання позики у повному обсязі. Відповідач своїх зобов`язань в повному обсязі не виконав і виконувати не намагається.

Відповідно до здійсненого позивачкою розрахунку процентів за умовами договору за період з 15.04.2020 по 30.06.2023 року їх розмір становить 5 850,00 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України - гривні згідно з офіційним курсом НБУ станом на 30.06.2023 року становить 213 926,31 грн.

Позивачем також проведено розрахунок боргу за індексами інфляції за період з 15.10.2020 року по 31.05.2023 року. В результаті застосування індексів інфляції за весь період прострочення інфляційні нарахування становить - 24 600,00 грн.

Крім того, позивачем проведено розрахунок боргу урахуванням 3% річних відповідно до положень статті 625 ЦК України, за період з 15.10.2020 року по 30.06.2023 року в сумі 2 815,75 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, з урахування процентів, індексу інфляції та 3% річних, що підлягає сплаті відповідачем позивачу, складає 291 342,06 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 291 342,06 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 913,42 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ходак. В.В. звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики в сумі 134 982, 06 грн.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що не заперечує факту отримання грошових коштів у розмірі 50 000,00 гривень від позивача на власні потреби строком на шість місяців під відсоток 300% в місяць. Кошти були ним отримані 15.04.2021 року, строк повернення коштів та сплати процентів за користування ними у розмірі 1800 доларів США (300*6 міс) настав 15.10.2021 року.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, за змістом якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, звертає увагу, що позивач безпідставно здійснила нарахування процентів за договором позики за період після 16.10.2021 року, тобто після припинення строку кредитування. Вказує, що після зазначеної дати права позивача забезпечені ч. 2 статті 625 ЦК України.

Крім того, зауважує, що інфляційні втрати та 3% річних позивачем нараховано за період з 15.10.2021 року, в той час як за змістом розписки саме 16.10.2021 року є першим днем порушення зобов'язання щодо повернення коштів, а відтак правильним є розрахунок з 16.10.2021 року.

Вказує також, що ОСОБА_1 не знав про наявність справи №759/13414/23, а відтак був позбавлений можливості надати суду свої пояснення щодо суті спору та відповідні розрахунки.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України. до суду апеляційної інстанції не подано.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про дату, час і місце засідання суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Частиною 1 статті 8 ЦПК України визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина 2 статті 211 ЦПК України).

Відповідно до частини 6, 7 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У ЦПК України законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції із підстави неналежного повідомлення у суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України).

Тлумачення частини 1 статті 8, частини 2 статті 211, пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу;

невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом першої інстанції направлено копію указаної ухвали та копію позовної заяви з додатками відповідачу ОСОБА_1 на адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Однак, конверт повернувся до місцевого суду без вручення адресату із відміткою «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 230).

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, докази про належне повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву відсутні.

Указані обставини відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 15.04.2020 року ОСОБА_2 позичила ОСОБА_1 50 000,00 грн строком на 6 місяців, тобто до 15.10.2020 року зі сплатою процентів у розмірі 300,00 доларів США в місяць. На підтвердження укладеного договору позики відповідач ОСОБА_1 видав позивачці розписку. У встановлений договором строк відповідач борг не повернув.

Відповідач зазначених обставин не заперечує, однак вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам чинного законодавства.

Надаючи оцінку доводам відповідача, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду

Згідно з вимогами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої, другої статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що останній не виконав своє зобов'язання за договором позики, грошові кошти в сумі 50 000,00 гривень не повернув та не сплатив передбачені умовами договору відсотки в розмірі 300 доларів США за кожен місяць користування позикою.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами апеляційної скарги в частині неправомірного нарахування позивачем процентів за користування грошовими коштами за період з 15.04.2020 по 30.06.2023 року із розрахунку 300 доларів США на місяць, з огляду на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Так, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, зазначено, що за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні, проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 процентів, визначених умовами укладеного між сторонами договору позики в розмірі 300 доларів США за місяць, можуть бути задоволені лише в частині нарахованих процентів за період з 15.04.2020 року по 15.10.2020 року в сумі 1800 доларів США, тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування, що становить 6 місяців.

За період після 16.10.2020 року права ОСОБА_2 щодо стягнення процентів за користування коштами можуть бути захищені в порядку частини другої статті 625 ЦК України, шляхом стягнення 3% річних, нарахованих на суму боргу.

Разом з тим, згідно п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).

Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами з 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і станом на дату розгляду справи діє на території України.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

Враховуючи вищевикладене, вимоги п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 24.02.2022 по 30.06.2023 року в даному випадку відсутні, а тому у вказаній частині позовна заява задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає:

- заборгованість за договором позики в розмірі 50 000,00 грн;

- проценти за період з 15.04.2020 по 15.10.2020 року в розмірі 1800 доларів США (300 доларів США*6 міс), що в еквіваленті до національної валюти України гривні за офіційним курсом НБУ станом на 30.06.2023 року становить 65 808, 00 грн;

- інфляційні нарахування за період прострочення виконання зобов`язання, а саме з 16.10.2020 по 30.06.2023 року в сумі 24 442,00 грн (інфляційні нарахування = 50 000,00 грн (сума боргу) ? 148,884% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 50 000,00 грн (сума боргу) = 24 442,17 грн);

- 3% річних за період з 16.10.2020 по 23.02.2022 в сумі 2 037,49 грн (згідно розрахунку: з 16.10.2020 до 31.12.2020 - 50 000,00 x 3 % x 77 днів : 366 : 100=315,57 грн; з 01.01.2021 до 23.02.2022 - 50 000,00 x 3 % x 419 днів : 365 : 100 = 1 721,92 грн).

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене з порушенням вимог процесуального законодавства, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати позивача ОСОБА_2 у суді першої інстанції склали 2913,42 грн судового збору за подання позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 345,42 грн, пропорційно до оскаржуваної частини рішення.

Апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог частково, а саме 48% від заявлених вимог, що дає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат по оплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог, а саме в розмірі 1 421, 74 грн (2345,42/100х48).

Колегія суддів також враховує, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволені частково, на 91% (з урахуванням оскаржуваної відповідачем в сумі 150 360,00 грн), що дає підстави для стягнення з позивача на користь відповідача судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарзі, а саме в розмірі 2 134,31 грн.

Таким чином, застосувавши взаємне зарахування зустрічних вимог, колегія суддів вважає правильним розподілити судові витрати по справі шляхом стягнення з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 712,57 гривень (2134,31-1421,74).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ходака Владислава Володимировичазадовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) 50 000, 00 гривень заборгованість за договором позики; 65 808,00 грн процентів (1800 доларів США по курсу станом на 30.06.2023); 24 442,00 грн інфляційних витрат та 2 037,49 грн - як 3% річних за період з 16.10.2020 по 23.02.2022 року, а всього: 142 287,49 грн.

В задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 712 (сімсот дванадцять) гривень 57 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.