ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 627/1121/24 Головуючий суддя І інстанції Сеник О. С.
Провадження № 22-ц/818/1346/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання фізичної особи зниклою безвісти за особливих обставин

в с т а н о в и в :

15.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до Краснокутського районного суду Харківської області із заявою за участю заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якій просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Олексіївка Краснокутського району Харківської області, безвісно відсутнім (зниклим) з 25 жовтня 2025 року за особливих обставин при виконанні бойового завдання під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ проти України під час воєнного стану поблизу пункту Синьківка Харківської області.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що він є рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до сповіщення військової частини НОМЕР_1 та повідомлення виданого 01.11.2023 ІНФОРМАЦІЯ_4 солдат ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання поблизу пункту Синьківка Харківської області 25 жовтня 2023 року зник безвісті.

Заявник стверджує, що з того часу будь-який зв`язок з його братом втрачено. ОСОБА_2 жодного разу не зателефонував, не написав листа, не повідомляв іншим способом про місце свого перебування. ОСОБА_1 разом матір`ю ОСОБА_3 зверталися до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Служби безпеки України, Департаменту інформатизації МВС України та до інших інстанцій, проте власними силами встановити місцезнаходження ОСОБА_2 не вдалося.

03.11.2023 за заявою матері, ОСОБА_3 було відкрито кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000666 за ч. 1 ст. 115 КК України, та відібрані біологічні зразки у матері, ОСОБА_3 ..

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 135 від 27.11.2023 службовим розслідуванням встановлено, що 25 жовтня 2023 року о 14 год. 30 хв. під час ведення бою, відбиття атаки взводу противника, внаслідок застосування противником ручних гранат, обірвався зв`язок візуально та будь-яким засобами зв`язку з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , серед яких був і солдат ОСОБА_2 .

В жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про надання відстрочки від призову по мобілізації за п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», проте в переліку документів визначених законом, вказано, що необхідно подати до ІНФОРМАЦІЯ_6 рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

Заявник вказує, що визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім необхідно для реалізації права на відстрочку від призову на військову службу.

У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 року відмовлено у відкриття провадження у справі, на підставі п 1 ч 1 ст. 186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скарга мотивована тим, що встановлення факту про визнання зниклим безвісті за особливих обставин під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України під час дії воєнного стану, потрібно йому для отримання відстрочки від призову, згідно п 4 ч 3 ст 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особа, чий брат пропав безвісті під час виконання бойового завдання.

Вказує, що згідно переліку документів, що підтверджують право на відстрочку у зв`язку із п 4 ч 3 ст 23 вказаного закону є саме рішення суду про визнання особи зниклою безвісті за особливого періоду. Відмовляючи у відкритті провадження, суд фактично порушив право заявника на судовий захист, яке не може бути обмежено.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представниці заявника - колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції вказав, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки законом визначено інший, позасудовий, порядок визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин, у зв`язку з чим відмовив у відкритті провадження у вказаній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Проте погодитись з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі№ 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати його брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Олексіївка Краснокутського району Харківської області безвісно відсутнім (зниклим) за особливих обставин під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України під час дії воєнного стану поблизу пункту Синьківка Харківської області.

Вказував, що встановлення вказаного юридичного факту йому необхідно до отримання відстрочки від призову по мобілізації за п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», норма якої передбачає таке право у разі, якщо його брат пропав безвісти під час відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

За нормами ст. 22 цього ж Закону порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 затверджено порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період

При цьому згідно Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМ України № 560 від 16.05.2024 року (далі Порядок) серед документів, які необхідно надати для отримання відстрочник від призову відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 23 згаданого Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

Тому встановлення саме такого юридичного факту судом має юридичне значення для заявника для отримання відстрочки від призову під час мобілізації. Наведені з цього приводу у оскарженій ухвалі суду мотиви є помилковими та не відповідають змісту норми п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, в якій передбачено суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Таким чином судом встановлено, що факт, який просить встановити заявник, має юридичне значення і від встановлення даного факту залежить виникнення особистого права заявника на відстрочку від призову на військову службу, встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про цивільне право.

При цьому чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення даного юридичного факту, який би давав заявнику право на відстрочку від призову на військову службу, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 підтвердження факту, про встановлення якого просить заявник, можливе лише за рішенням суду і не передбачено встановлення даного факту в позасудовому порядку.

При цьому посилання суду першої інстанції на Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», яким на думку суду першої інстанції встановлено позасудовий порядок встановлення таких фактів, є помилковим.

В даному законі не зазначено, що надання особі статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, надає право його батькові чи матері відповідно п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягати призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Також у Порядку не зазначено, що надання особі набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин в порядку Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» дає право його батькам не призиватись військову службу під час мобілізації на особливий період.

У даному Порядку (Додаток № 5) в редакції, яка була чинною на день постановлення оскарженої ухвали, було прямо зазначено, що такий факт має бути встановлений лише відповідним рішенням суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

При цьому згідно ч. 4 ст. 3 Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, а тому помилко вирішив, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, внаслідок чого помилково застосував норму п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Оскільки суд порушив вказані норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє матеріали заяви для продовження розгляду питання щодо відкриття провадження до суду першої інстанції

На день розгляду скарги судом апеляційної інстанції вказана норма Додатку № 5 до Порядку вже змінена та передбачає обов`язок для заявника для підтвердження права на відстрочку від призиву надавати не відповідне рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин, а - витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Оскільки суд апеляційної інстанції застосовує норми матеріального права, які були чинними на день постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, і це питання не було предметом розгляду при її постановленні, суд апеляційної інстанції відповідно до визначених у ст. 367 ЦПК України меж апеляційного розгляду справи ці обставини не розглядає та не перевіряє. З цього приводу має визначитися суд першої інстанції при продовженні розгляду питання щодо відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 05 лютого 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді колегії Ю.М.Мальований

О.Ю.Тичкова