КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Кравченко А.С.,

за участю:

представника відповідача Мотляха О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.10.2024 клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження у цивільній справі за позовною заявою адвоката Пилипака Я.С., поданою в інтересах ОСОБА_1 , до АТ "Укртрансгаз" про визнання незаконним та скасування наказу про дисциплінарне стягнення (т. 1, а.с. 234, 235).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.10.2024 стягнуто з АТ "Укртрансгаз" на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 36000 грн. 00 коп. Повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. відповідно до квитанції від 23.07.2024 № 3НХР-1С1В-6348-3142 (т. 2, а.с. 238, 239).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції від 22.10.2024 в частині стягнення з АТ "Укртрансгаз" 36 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно розглянув заяву позивача про стягнення витрат без виклику учасників справи, оскільки питання щодо ухвалення додаткового рішення повинно бути вирішено в тому самому порядку, що й судове рішення.

При цьому, зазначає, що судом першої інстанції взагалі не було враховано обгрунтованих заперечень відповідача щодо наявності правових підстав для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу (т. 2, а.с. 1-7).

20.12.2024 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив представника позивача на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Позивач та/або його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, а також наявність у матеріалах справи відзиву представника позивача на апеляційну скаргу, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю позивача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2024 ухвалою суду було закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ "Укртрансгаз" про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, однак не вирішено питання про розподіл судових витрат.

З змісту позовної заяви вбачається, позивачем було заявлено, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести, становить 50000 грн. 00 коп.

26.09.2024 позивач звернувся до суду першої інстанції з додатковими поясненнями, в яких зазначив, що станом на 25.09.2024 позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 36000 грн. 00 коп.

При цьому, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 36000 грн. 00 коп., позивачем було надано суду наступні докази: копію договору про надання правової допомоги від 03.06.2024 за № 03/06/24, копію акту про надання послуг за договором від 25.09.2024 та платіжну інструкцію від 25.09.2024 на суму 36000 грн. 00 коп.

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було подано заперечення щодо розподілу судових витрат у даній справі, в якій він просив відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у справі, а у випадку задоволення судом заяви - зменшити розмір витрат на 95 %.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, за змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2019), в яких, серед іншого наголошено, що:

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;

- суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Дослідивши надані стороною позивача докази на понесення ним судових витрат на правничу допомогу, перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено понесення ним витрат на правову допомогу.

Разом з тим, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не врахував подане стороною відповідача клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається, заперечуючи проти заявленого позивачем розміру понесених ним витрат під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем було подано до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами, урахувавши критерії співмірності та розумності їх розміру, а також складності справи.

У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №301/1894/17.

Таким чином, враховуючи те, що судом в цілому вірно встановлено факт понесення позивачем витрат на правову допомогу, проте не надано належної оцінки клопотанню сторони відповідача про зменшення витрат, колегія суддів, аналізуючи докази на підтвердження заявленого розміру судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, а також враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, а також їх пропорційності до предмета спору, складність справи, виконані роботи, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру до 10 000 грн. 00 коп.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом порядку ухвалення додаткового рішення і неповідомлення учасників про розгляд указаного питання, не в повній мірі узгоджується з вимогами процесуального закону.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що вона постановлена складом суду в судовому засіданні, тобто в тому ж порядку, що й судове рішення.

Частиною 4 ст. 270 ЦПК України визначено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Тобто, законодавець визначив, що суд, розглядаючи питання ухвалення додаткового самостійно визначає необхідність виклику учасників справи в судове засідання, враховуючи об'єктивні обставини справи і самого питання.

Якщо ж суд визнав участь сторін необхідною і викликав їх в судове засідання, однак сторони не з'яивилися, така неявка не перешкоджає розгляду питання ухвалення додаткового рішення.

Відтак, указані доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи при цьому те, що відповідач реалізував право та надав заяву про зменшення таких витрат, яку частково визнано обгрунтованою судом апеляційної інстанції.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає зміні шляхом зменшення розміру витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 36000,00 грн. до 10000,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року - змінити, зменшивши розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь ОСОБА_1 , з 36000 (тридцять шість тисяч) грн. 00 коп. до 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова