Номер провадження: 22-ц/813/2395/25
Справа № 947/8025/24
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 09.09.2024 у складі судді Куриленко О.М.,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 13 000 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що діти сторін проживають разом із позивачкою, остання несе витрати по утриманню дітей, забезпечує їх лікуванням в разі потреби, займається вихованням, шо потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, беззаперечне право неповнолітніх дітей на утримання її обома батьками, підставним та обґрунтованим є стягнення аліментів з відповідача.

Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву, ОСОБА_2 просив задовольнити позовну заяву частково та стягнути з нього на користь позивачки на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 09.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 13000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 березня 2024 року до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 13000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 березня 2024 року до досягнення сином ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що розмір аліментів, якій просить стягувати позивачка з відповідача забезпечить належні умови виховання малолітніх синів сторін по справі на належному рівні, що в свою чергу, забезпечить гармонійний розвиток дітей. При цьому, враховано, що до суду не надано відомостей про те, що відповідач є непрацездатним, має на утриманні будь-яких осіб та буде не в змозі сплачувати аліменти у вказаному вище розмірі на утримання дітей. Відповідач фізично здоровий, у зв`язку з чим повинен утримувати своїх дітей.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 09.09.2024 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати розподілити згідно ЦПК України.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що незважаючи на факт розірвання шлюбу, відповідач постійно приймав та продовжує приймати активну участь в утримання своїх дітей. Відповідач ні в якому разі не ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку, який передбачений ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, по утриманню дітей, та в подальшому планує забезпечувати своїх дітей матеріально з метою їх належного розвитку. Крім того, відповідач не згоден з позицією позивача та суду першої інстанції про те, що є доцільним присудити аліменти на утримання дітей в твердій грошовій формі у заявленому позивачем розмірі.

Скаржник зазначає, що обґрунтовуючи необхідність стягнення з нього аліментів у заявленому розмірі, позивачка не надала належних та достатніх доказів, які б дійсно обґрунтовували необхідність стягнення з відповідача на утримання дітей в судовому порядку грошових коштів на 13 000 гривень щомісячно, не навела тих доказів, які б дійсно свідчили про те, що відповідач дійсно щомісяця отримує «значний» дохід та «працює моряком» на момент пред`явлення позову. Суд першої інстанції не врахував, що позивач не надав до суду будь-яких медичних довідок та лікарських висновків, які б свідчили про стан здоров`я дітей та необхідності посиленого медичного догляду за дітьми та посиленого харчування, не надано також відомостей про матеріальне становище дітей та платника аліментів.

Зокрема ОСОБА_2 зазначає, що він ніде не працює, доходи не отримує, що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу (ОК-5) від 18 березня 2024, згідно якої відповідач отримував доходи у листопаді та грудні 2021 року, проте у 2022, 2023 та 2024 роках будь-які доходи у відповідача відсутні. Будь-яких доходів від володіння, користування та розпорядження об`єктами нерухомого майна, хоча відповідач і мав на праві власності лише 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , останній не має, оскільки воно не передається ним в орендне або інше платне користування третім особам, будь-яких інших об`єктів нерухомості відповідач не мав.

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд відмовити апелянту у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі та залишити рішення Київського районного суду м.Одеси від 09.09.2024 без змін, оскільки судом встановлено та матеріалами справи підтверджено відповідними виписками з банківських рахунків відповідача, що останній систематично отримує грошові кошти на свій рахунок.

В судове засідання, призначене на 30.01.2025 з`явилися: представник скаржника ОСОБА_2 адвокат Лук`янова А.О., позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Писанюк Є.І.

3.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 05.04.2022 у справі №947/2913/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 10 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2122, розірвано.

Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , народились діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 13000 грн. на утримання синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачка стверджує, що відповідач на постійній основі працює моряком за контрактами за межами України і щомісячно отримує дохід приблизно 2000 доларів США, а відтак здатний сплачувати на утримання синів по 13000 грн. на кожного аліментів щомісячно.

Встановлено, що на виконання ухвали районного суду про витребування доказів від 15.04.2024 від Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України надійшла відповідь, з якої вбачається, що ОСОБА_2 має вищу освіту, закінчив Національний університет «Одеська морська академія», за фахом є моряком-штурманом та з 2019 року виходив в рейси з отриманням заробітної плати від іноземних компаній.

Також згідно витребуваної та отриманої судом інформації встановлено, що у ОСОБА_2 відкриті два рахунки в АТ «Універсал Банк» та АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно довідки про рух коштів, наданої АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що ОСОБА_2 отримав: 30.08.2022 3030 доларів США, 25.10.2022 4200 доларів США, 24.02.2023 11000 доларів США, а також останній здійснював і видатки: 14.04.2023 у ресторані у м. Кишинів 5284,27 гривень, 08.04.2023 на одяг та взуття у м.Кишинів 8255,80 гривень, 01.05.2023 переказ на картку ОСОБА_5 22500 гривень.

Крім того, судом встановлено, що відповідач систематично отримує грошові кошти на свій рахунок від невстановленого джерела ZEMLIANYI ANDRII 14000 гривень (04.04.2023 року), 60000 гривень (04.04.2023), 15000 гривень (01.05.2023), 15000 гривень (29.04.2023), 15000 гривень (01.05.2023), 15000 гривень (01.05.2023).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При визначені розміру аліментів у частці від доходу, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує всі обставини, передбачені ч. 1ст. 182 СК України, та виходить з встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 13000 гривень на кожну дитину, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що незважаючи на факт розірвання шлюбу, він постійно приймав та продовжує приймати активну участь в утримання своїх дітей та ні в якому разі не ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку, який передбачений ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України по утриманню дітей, однак обґрунтовуючи необхідність стягнення з нього аліментів у заявленому розмірі, позивачка не надала належних та достатніх доказів, які б дійсно обґрунтовували необхідність стягнення з нього на утримання дітей в судовому порядку грошових коштів у розмірі саме 13 000 гривень щомісячно, оскільки жодних доказів, які б дійсно свідчили про те, що відповідач дійсно щомісяця отримує «значний» дохід та «працює моряком» на момент пред`явлення позову позивачкою до суду не надано.

Проте вказані доводи скаржника є необґрунтованими та безпідставними, оскільки добровільне надання фінансової допомоги не позбавляє обов`язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дитини, а згідно ст. ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При цьому, обґрунтовуючи необхідність стягнення з відповідача на утримання дітей грошових коштів у розмірі саме по 13 000 гривень щомісячно на кожну дитину, позивачка зазначала, що відповідач на постійній основі працює моряком за контрактами за межами України і щомісячно отримує дохід приблизно 2000 доларів США, в підтвердження чого останньою було надано разом із позовом клопотання про витребування відповідних доказів по справі, яке було задоволено судом.

На виконання вимог суду про витребування доказів від Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, зокрема, надійшла відповідь, з якої вбачається, що ОСОБА_2 має вищу освіту, закінчив Національний університет «Одеська морська академія», за фахом є моряком-штурманом та з 2019 року виходив в рейси з отриманням заробітної плати від іноземних компаній.

Під час розгляду справи та її перегляду в суді апеляційної інстанції, відповідач не спростував вищенаведені обставини справи.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він ніде не працює, доходи не отримує, що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу (ОК-5) від 18 березня 2024 є також безпідставними, оскільки як вірно встановлено судом, надані представником відповідача Індивідуальні відомості, що містяться в Пенсійному фонді України за Формою ОК-5, відображають лише доходи, отримані на території України, натомість, під час розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебуває за кордоном, що підтверджується також банківськими виписками з рахунків відповідача, з яких вбачається, що він витрачає кошти на території Молдови у м. Кишинів.

Представник відповідача під час розгляду справи не надав суду пояснень та належних доказів на отримання доходів відповідача, за рахунок яких він мав можливість у 2023 році здійснювати разові видатки, що свідчить про те, що останній приховує свій заробіток, не надає будь-яких відомостей про джерело доходу, а також про місце своєї постійної роботи.

Натомість судом вірно враховано та зауважено, що відповідач, який має змогу разово витрачати грошові кошти на ресторан у розмірі 5284,27 грн., 8255,80 гривень на одяг, зможе щомісячно сплачувати аліменти на дітей у розмірі 13000 гривень.

Безпідставними є і твердження скаржника про те, що на момент пред`явлення позову, розгляду судом першої інстанції, ухвалення оскаржуваного рішення, відомості про надходження та витрати грошових коштів на (з) банківських рахунках відповідача за 2024 рік відсутні, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ухвалою районного суду від 15.04.2024 було витребувано відповідні докази, тому строк надання відомостей про надходження та витрати грошових коштів з банківських рахунках відповідача за 2024 рік обмежуються терміном з 05.04.2022 та по день виконання зазначеної ухвали суду. При цьому, як встановлено матеріалами справи, крайньою датою банківської виписки АТ КБ «ПриватБанк» є 04.05.2024 ( том І: а.с. 82 зворот-83).

Судом встановлено, що відповідач як батько зобов`язаний матеріально утримувати своїх дітей, забезпечивши їх мінімально необхідними благами, які потрібні для їх життя та виховання, та має можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Установивши, що відповідач є особою працездатного віку, працює, інших зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дітей або непрацездатних членів сім`ї не має, а також враховуючи право дітей на достатній рівень життя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що достатнім, справедливим та таким, що відповідає потребам дитини відповідного віку, є розмір стягнутих аліментів на утримання дітей у розмірі 13000,00 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви й до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, вищевказані доводи апелянта не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 09.09.2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04.02.2025

Головуючий

Судді: