Провадження № 2/638/896/25

27 січня 2025 року Дзержинський районний суд міста Харкова
у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.,
за участю секретаря: Веремчук Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.12.2023 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
04.01.2024 року від позивача до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Від представника позивача Харківської міської ради Василенка І.Ю до суду надано заяву з проханням розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.
Від представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Ципліцького Д.О. до суду надано заяву з проханням провести судове засідання без участі третіх осіб та їх представника, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та задоволення позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надала.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України.
Відповідно до статті 280 ЦПК України, якщо відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням вказаної статті.
Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений пунктом 2 статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються про розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.10.2017 року у справі № 638/2558/15-ц за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради про скасування розпорядження управління комунального майна та приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення державного реєстратора та витребування майна позовні вимоги задоволені повністю. Скасовано розпорядження Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради № 24-Ц2 від 10.01.2014 року про передачу у приватну власність ОСОБА_5 квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 10.01.2014 р., видане Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради на ім`я ОСОБА_5 на підставі розпорядження Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради № 24-Ц2 від 10.01.2014 року. Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глуховцевої Наталії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25040733 від 05.10.2015 року, про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Витребувано у добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Харківського апеляційного суду від 17.10.2019 року у справі № 638/2558/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_5 задоволено частково. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2017 року скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалено в цій частині нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глуховцевої Наталії Володимирівни номер 25040733 від 05 жовтня 2015 року, про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та витребування зазначеної квартири від ОСОБА_1 .
Постанова Харківського апеляційного суду набрала законної сили 17.10.2019.

За підсумком розгляду справи № 638/2558/15-ц судами першої та апеляційної інстанцій було:

а) скасовано розпорядження Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради № 24-Ц2 від 10.01.2014 року про передачу у приватну власність ОСОБА_5 квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

б) визнано недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 10.01.2014 р., видане Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради на ім`я ОСОБА_5 на підставі розпорядження Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради № 24-Ц2 від 10.01.2014 року.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру та витребування квартири зазначив:

«В результаті скасування рішення суду про визнання позивачів такими, що втратили право користування Квартирою й ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволені зазначеного позову та поновлення права ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користування Квартирою, зазначене право не є речовим правом на чуже майно в розумінні ст. 395 ЦК України, оскільки регулюється спеціальним нормами ЖК Української РСР.

Після набуття чинності рішенням суду про скасування розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності на Квартиру на ім`я ОСОБА_5 . Квартира відповідно до вимог ст. 9 ЖК Української РСР повинна перейти у власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Таким чином, із позовом про витребування майна може звернутися територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, у позивачів відсутнє право вимагати витребування Квартири на свою користь.

Оскільки в результаті відчуження ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 . Квартири позивачі фактично позбавлені права на її приватизацію, вони мають право захистити своє порушене право шляхом визнання укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 договору дарування Квартири недійсним згідно з вимогами частини першої статті 203, частин першої і третьої статті 215 ЦК України».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.08.2022 року у справі № 638/17475/19 за позовом ОСОБА_2 , який є правонаступником ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна про визнання договору дарування недійсним позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 05 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. за реєстровим № 2241 (оригінал договору перебуває у відповідача).

Судом з`ясовано, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка є комунальною власністю Харківської міської територіальної громади: вибула з володіння власника за розпорядженням Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради № 24-Ц2 від 10.01.2014 року про передачу у приватну власність ОСОБА_5 квартири за адресою: АДРЕСА_1 (яке було скасовано за підсумком розгляду судами цивільної справи №638/2558/15-ц) та перейшла у володіння іншої особи - ОСОБА_5 , який відчужив вказане спірне майно за договором дарування від 05.10.2015 р. (оригінал договору знаходиться у відповідача, який визнаний недійсним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2022 року у справі № 638/17475/19), не маючи права на його відчуження, добросовісному набувачу (відповідачу ОСОБА_1 ).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» одним із основних принципів місцевого самоврядування є судовий захист прав місцевого самоврядування.

Статтею 327 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

На підставі статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до частини 1 статті 15, статті 30 Житлового кодексу УРСР відповідні сільські, селищні міські ради, їхні виконавчі комітети здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду.

Згідно пункту 1 статті 29 Статуту територіальної громади міста Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 04.07.2007 № 121/07 та зареєстрованого згідно свідоцтва № 2 від 16.07.2007 Харківським міським управлінням Міністерства юстиції України, міська рада є представницьким органом територіальної громади, що здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України і законами України, а також приймає від її імені рішення.

Згідно до положень частини 1 статті 316 та статті 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

В силу частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частинами 1, 2 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зазначена правова норма кореспондується з частиною 4 статті 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з частиною 3 статті 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Добросовісне набуття, відповідно до статті 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно набуте не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Тобто, віндикацією є особливий спосіб захисту права власності, який застосовується в тому випадку, коли власник майна фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Таким чином, вбачається, що на підставі вищевказаної норми закону власник має право реалізувати своє право на захист зверненням до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених відповідним процесуальним законом, тобто з поданням доказів, що підтверджують його право власності на річ, що вибула з його користування.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

В постановах Верховного Суду від 09.08.2018 по справі № 927/876/17, від 11.09.2018 по справі № 910/9555/16, постановах Верховного Суду України по справах № 3-1515гс16 від 15 березня 2017 року, № 3-1533гс16 від 25 січня 2017 року, № 3-1058гс16 від 23 листопада 2016 року, № 3-604гс16 від 5 жовтня 2016 року зазначено наступний правовий висновок: «Власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (ст. 387 ЦК) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати (частина 3 статті 388 ЦК).

У частині 3 статті 9 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Після набуття чинності рішенням суду про скасування розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності на квартиру на ім`я ОСОБА_5 квартира відповідно до вимог ст. 9 ЖК Української РСР повинна перейти у власність Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.12.2023 - право власності на спірне майно, як за відповідачем - ОСОБА_1 , так і за ОСОБА_5 було скасовано.

Згідно статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до частини 5 статті 16 цього Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до частини 1, 5, 8 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що спірне житлове приміщення є комунальною власністю, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження ним можуть здійснюватися від імені та в інтересах територіальної громади Харківською міською радою, а тому спірне нерухоме майно могло бути відчужене виключно у разі наявності волевиявлення відповідної територіальної громади, оформленого у вигляді рішення, яке відповідає вимогам законодавства. Однак, як вбачається з доданих до цієї позовної заяви доказів, розпорядження про приватизацію та свідоцтво про право власності на спірне майно було скасовано.

Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Суд дійшов до висновку, що дійсним власником спірного нерухомого майна є Харківська міська територіальна громада, а Харківською міською радою рішення про відчуження спірного майна, яке відповідає вимогам законодавства не приймалося, не було волевиявлення законного власника на його відчуження, оскільки право власності територіальної громади на вказане майно не припинялось, а тому це майно підлягає витребуванню від відповідача на користь Харківської міської ради на підставі статті 388 ЦК України, а тому позов Харківської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням наведеного, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 223, 254, 261, 265, 280-282, 338 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 20, 316, 317, 319, 321, 328, 387, 388, ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Харківської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради, , місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, 7, квартиру в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради, , місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, 7, витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 6 297 (шість тисяч двісті дев`яносто сім) грн. 45 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На підставі частини 1 статті 354 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст заочного рішення складено 04.02.2025 року.

Головуючий суддя: