"06" лютого 2025 р. Справа № 363/573/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Свєтушкіна Д.А. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Десна Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати,-

УСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Десна Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, суд вважає за необхідним залишити позовну заяву без руху з наступних підстав.

Як убачається з позову та доданих до нього матеріалів, позовну заяву подано без дотримання вимог ст. 177 ЦПК України, а саме:

Частиною 4 ст. 177 ЦПК України установлено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У позовній заяві позивач посилається на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», однак у зазначеній нормі вказано, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі № 545/1149/17, норма п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір», згідно із якою учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору, у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Так, правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Тому, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір», суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст. 12, 22 Закону України № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18).

Отже, Великою Палатою Верховного Суду у зазначених постановах здійснено висновок про те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору за подання позовів не будь-якого характеру, а лише тих, що спрямовані на захист їх соціальних прав, як учасників бойових дій.

Окрім того в ухвалі від 11 вересня 2024 року у справі № 567/79/23 (провадження № 14-93цс24) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що із часу прийняття нею 09 жовтня 2019 року постанови у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону № 3551-XII, відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості. Наведені мотиви про те, що сформульований Великою Палатою Верховного Суду висновок обмежує застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI виключно статтями 12 та 22 Закону № 3551-XII, не підтверджують наявності підстав для прийняття справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, оскільки висновки, сформульовані нею у наведених постановах, навпаки, є конкретними, однозначними і такими, що позбавляють можливості застосувати пункт 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI у справі, щодо визнання недійсним угоди про дострокове розірвання договору оренди землі та скасування її державної реєстрації. Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що саме по собі періодичне передання їй на розгляд справ для вирішення однієї і тієї ж проблеми за відсутності обґрунтованих підстав та лише з мотивів незгоди з раніше сформульованими Великою Палатою Верховного Суду висновками не сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності (див., зокрема, ухвалу від 19 жовтня 2023 року у справі № 465/5184/14-ц). Тож Велика Палата Верховного Суду не встановила об`єктивних причин відступу від зазначеного правового висновку, якими, за її усталеною практикою, можуть бути очевидні вади попереднього рішення (неефективність, неясність, неузгодженість) чи зміна суспільного контексту.

Тож, судом зазначену у позові підставу про звільнення від сплати судового збору не може бути прийнято до уваги, оскільки дійсний позов не відноситься до спорів, що спрямований на захист соціальних прав учасника бойових дій, пред`явлений до суду в порядку ЦК України, і спрямований на розірвання договору оренди та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати, що позбавляє можливості застосувати пункт 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI у цій справі.

З урахуванням вище викладеного, підстав для звільнення позивача від сплати судового збору судом не встановлено.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», який набрав чинності з 1 січня 2025 року, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028 гривень.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання фізичної особою позовної заяви майнового характеру, сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб (15140,00 грн.), позовної заяви немайнового характеру, сплачується судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.)

Так, у пред`явленій позовній заяві висунуто вимоги немайнового характеру (про розірвання договору оренди земельної ділянки) та майнового характеру (стягнення заборгованості зі сплати орендної плати) із зазначеною ціною позову в розмірі 18 259,16 грн.

Тобто, позивачу необхідно сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру (про розірвання договору оренди земельної ділянки) у сумі 1 211,20 грн. та за вимогу майнового характеру (про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати) у сумі 1 211,20 грн. та надати до суду документ, що підтверджує сплату судового збору.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно усунути вказані недоліки позовної заяви.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу, що встановлено положеннями частини 3 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст.175,177,185, 260 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Десна Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати залишити без руху, надавши позивачу строк у десять днів, з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених недоліків.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.А. Свєтушкіна