ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9454/23 Номер провадження 22-ц/814/332/25Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Чемерис А.К.,

з участю представника ГУНП в Полтавській області - Паламара Д.О., ДКС України - Кобеляцька М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 25 липня 2024 року, постановлене суддею Савченко Л.І. (повний текст складено 02 серпня 2024 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

09.10.2023 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просила стягнути із Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Державної казначейської служби України на її користь 299 090 100,00 грн. матеріальної шкоди, а також моральну шкоду в розмірі 299 090 100,00 грн.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що упродовж 2013-2015 років ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами сім`ї ОСОБА_3 на суму понад 10500 доларів США.

08.08.2015 слідчим відділенням Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області порушено кримінальне провадження №0001109 за ознаками злочину, передбачено частинами 1, 2, 4 статті 190 КК України.

23.05.2016 Полтавським РВ УМВС України позивачці, як потерпілій стороні, надано довідку №7224/115/104/2016, якою підтверджено загальний розмір спричиненої сім`ї ОСОБА_3 матеріальної шкоди, яка склала 10000,00 дол. США, витрачених ОСОБА_2 на придбання 300 Біткоїнів. Обставини викладеного установлені під час допиту ОСОБА_2 , який проводився слідчим ОСОБА_4 у присутності ОСОБА_5 та які залишилися без належного реагування слідчих органів.

Вважає, що внаслідок системної бездіяльності посадових осіб СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області у кримінальному провадженні №0001109 ОСОБА_2 уникнув кримінальної відповідальності. Так, вироком Полтавського районного суду від 20.09.2023 (справа № 545/3264/20) останнього звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статтею 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, а за ч.4 ст.190 КК України - визнано невинним та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Вважає, що такий вирок суду зумовлений довготривалим та неефективним досудовим розслідуванням кримінального провадження, в ході розгляду якого позивачка неодноразово звертався до суду зі скаргами на протиправну бездіяльність посадових осіб поліції. Вона також зверталася з чисельними звернення (понад одну тисячу заяв) до слідчого відділу щодо необхідності активізації досудового розслідування, відповіді на які були формальними.

Також зазначає, що на даний час не встановлено використання та знаходження грошових коштів у загальному розмірі 65 000,00 дол. США та 50 000,00 грн., якими шахрайським шляхом заволодів ОСОБА_2 , зловживаючи довірою. Органом досудового розслідування не перевірено належним чином надану ним інформацію з приводу блокування коштів системою «ВебМани» та їх неможливості виведення у зв`язку з не розвинутістю Інтерент індустрії в Україні.

Із підстав викладеного, обраховуючи розмір стягнення матеріальної шкоди від вартості 300 Біткоїнів станом на 07.10.2023, просить стягнути з відповідачів на її користь 299 090 100,00 грн.

В обґрунтування підставності стягнення моральної шкоди наголошує, що є інвалідом 2 групи і їй заборонені психо-емоційні навантаження та стреси, яких вона зазнає внаслідок відсутності повноцінного національного захисту, моральних знущань зі сторони працівників поліції, які постійно насміхались з неї та погрожували фізичною розправою.

Наведене також зумовило погіршення стану її здоров`я, а тому просить стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 299 090 100,00 грн. Такий розмір стягнення вважає співмірним зі спричиненими їй, позивачці, моральними стражданнями, пов`язаними із невжиттям належних заходів реагування щодо встановлення осіб, які вчинили злочин та притягнення їх до відповідальності, забезпечення відшкодування та повернення викрадених грошових коштів, допущення довготривалого досудового розслідування.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28.07.2024 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачка не надала доказів на підтвердження завдання неправомірними діями працівників поліції їй матеріальної та моральної шкоди, не довела наявність такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів.

Із рішенням районного суду не погодилася позивачка та оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Розгляд справи просить проводити за її відсутності та при постановленні рішення врахувати наведену нею практику Європейського суду з прав людини, вимог ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та захистити її порушене право.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на обставини, раніше викладені нею у позовній заяві, а також практику Європейського суду з прав людини.

Вважає, що поза увагою районного суду залишився той факт, що пред`явлення позову до держави Україна відповідає вимогам статті 48 ЦПК України, а тому вона, ОСОБА_1 , зазначила органи, в особі яких Держава здійснює свої повноваження, що підтверджується практикою Верховного, сформованою у справі №554/2224/18 від 15.07.2020.

Наполягає на тому, що внаслідок бездіяльності працівників поліції, їй, позивачці, завдано матеріальних збитків на суму понад 18 000 000,00 євро та 100 000 000,00 євро моральних збитків. Оскільки станом на 26.07.2024 місцезнаходження 300 Біткоїнів, придбаних за кошти родини ОСОБА_3 , не встановлене, а грошові кошти не повернуто.

Проте суд першої інстанції викладене залишив поза увагою, що суперечить сталій практиці Європейського суду з прав людини та є прямим порушенням статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вважає, що факт системної бездіяльності відповідача ГУ Національної поліції в Полтавській області підтверджений належними доказами, наданими нею у додатках до позовної заяви, а також судовими рішеннями, які мають преюдиційне значення та якими установлено порушення розумних строків досудового озслідування, неякісне його проведення та допущення бездіяльності. Серед таких судових рішень:

- ухвали Октябрського районного суду м.Полтави, постановлені у справі №554/12566/15-к, від 18.05.2017 (провадження №1-кс/554/3229/2017, №1-кс/554/3232/2017); від 07.06.2017 (провадження №1-кс/554/3230/2017); від 21.06.2017 (провадження №1-кс/554/3861/2017); від 10.09.2018 (провадження №1-кс/554/6102/2018); від 08.02.2018 (провадження №1-кс/554/51/2018); від 08.02.2018 (провадження №1-кс/554/50/2018); від 19.05.2017 (провадження №1-кс/554/3216/2017); від 07.06.2017 (провадження №1-кс/554/3858/2017); від 21.06.2017 (провадження №1-кс/554/3859/2017); від 21.06.2017 (провадження №1-кс/554/3856/2017); від 18.05.2017 (провадження №1-кс/554/3234/2017); від 21.06.2017 (провадження №1-кс/554/3862/2017); від 08.02.2018 (провадження №1-кс/554/49/2018); від 15.08.2018 (провадження №1-кс/554/6103/2018); від 08.02.2018 (провадження №1-кс/554/53/2018); від 23.08.2018 (провадження №1-кс/554/4842/2018); від 18.02.2019 (провадження №1-кс/554/2756/2019); від 18.02.2019 (№1-кс/554/2724/2019); від 18.02.2019 (провадження №1-кс/554/3734/2019); від 13.11.2017 (провадження №1-кс/554/7371/2017);

- рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 справа №816/2309/17; від 26.04.2018 справа №816/492/18; від 30.03.2018 справа №816/468/18; від 31.01.2018 справа №816/2358/17; від 04.06.2018 справа №816/1400/18; від 30.03.2018 справа №816/466/18; від 29.01.2018 справа №816/2327/17; від 30.03.2018 справа №816/467/18;

Звертає увагу, що довготривале досудове розслідування та судовий розгляд суперечать сталій практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, сформованій у справі Karnaushenko v. Ukraine, no 23853/02, 30 november 2006, Muta v. Ukraine, no 37246/06, 31 July 2012, Chernaya v. Ukraine (dec.) Committee, no 1661/08, 15 December 2016 та п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначає, що моральні збитки полягають у стресах, моральних стражданнях та психо-емоційних навантаженнях від протиправної бездіяльності відділу поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що встановлено судовими рішеннями та не потребує додаткового доказування.

Повідомляє, що має намір звертатися в Європейський суд з прав людини із позовом до російської федерації про відшкодування шкоди для надання оцінки на міжнародному рівні незаконним діям окупанта, у зв`язку із порушенням статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відкритим порушенням прав та інтересів позивача, як інваліда 2 групи.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.08.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 02.09.2024.

29.08.2024 ГУ Національної поліції в Полтавській області, а 02.10.2024 - Державною казначейської службою України подано відзиви на апеляційну скаргу, яку відповідачі просять залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як законне та обґрунтоване.

05.12.2024 позивачкою подано до Полтавського апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі, яка за своїм змістом є тотожною до апеляційної скарги.

У суді апеляційної інстанції представники відповідачів ГУ Національної поліції в Полтавській області - Паламар Д.О. та представник Державної казначейської служби України- Кобеляцька М.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити без змін рішення районного суду, як законне та обґрунтоване.

Позивачка, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи без її участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників відповідачів,вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. При цьому враховує наступне.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є потерпілими у кримінальному провадженні №0001109 від 08.08.2015 за ознаками злочину, передбачено частиною першою статті 190 КК України, що підтверджується довідками Полтавського РВП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області від 08.08.2015 та 23.05.2016./а.с.132, 137 т.1/

ОСОБА_5 неодноразово звертався зі скаргами на бездіяльність слідчого у межах кримінального провадження №0001109 від 08.08.2015 щодо невиконання ним вимог статті 220, 303 КПК України, за наслідками розгляду яких слідчими суддями Октябрського районного суду м.Полтави прийнято наступні судові рішення:

- ухвала від 05.04.2017 (справа №554/12566/15-к, провадження №1кс/554/1977/17), якою скасовано постанову від 22.02.2017 про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КК України./а.с.54-55 т.1/;

- ухвали від 18.05.2017 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/3229/2017, №1-кс/554/3232/2017, №1-кс/554/3234/2017), якими слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано: розглянути клопотання ОСОБА_5 від 20.04.2017 про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо проведення тимчасового доступу до речей та документів; про звернення за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо проведення тимчасового доступу до речей та документів; а також про звернення за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, щодо проведення тимчасового доступу до речей та документів./а.с.99, 106, 110 т.1/;

- ухвала від 19.05.2017 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/3229/2017, №1-кс/554/3216/2017), якою слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_5 від 19.04.2017 №Ф-245 від 20.04.2017./а.с.69-70 т.1/;

- ухвали від 07.06.2017 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/3229/2017, №1-кс/554/3858/2017), якими слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано: розглянути клопотання ОСОБА_5 від 20.04.2017 щодо допиту ОСОБА_6 відповідно до вимог статті 220 КПК України./а.с.82 т.1/;

- ухвали від 21.06.2017 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/3229/2017, №1-кс/554/3859/2017, №1-кс/554/3856/2017, №1-кс/554/3862/2017), якими слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано: розглянути клопотання ОСОБА_5 від 29.05.2017 щодо підготовки клопотання про надання дозволу на проведення обшуку за адресою реєстрації, тимчасового проживання чи перебування ОСОБА_6 , а також щодо проведення відповідних слідчо-оперативних заходів у кримінальному провадженні та щодо вжиття належних заходів для перевірки інформації, викладеної ОСОБА_2 в письмовому поясненні стосовно передачі грошових коштів та щодо повідомлення потерпілого про результати вжитих заходів; щодо підготовки клопотання про надання дозволу на проведення обшуку за адресою реєстрації, тимчасового проживання чи перебування ОСОБА_2 /а.с.77-80, 87-88, 118-119 т.1/;

- ухвала від 13.11.2017 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/7371/2017), якою задоволено клопотання ОСОБА_5 та встановлено строк у 3 місяці з моменту надходження матеріалів кримінального провадження №0001109, внесеного до ЄРДР від 08.08.2015 за ознаками ч.2 ст.190 КК України до Полтавського РВ ПВП ГУНП в Полтавській області для проведення процесуальних дій необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження./а.с.38 т.1/;

- ухвали від 08.02.2018 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/51/2018, №1-кс/554/50/2018, №1-кс/554/49/2018, №1-кс/554/53/2018), якими слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_5 від 20.04.2017 про вчинення певних дій, а саме: допиту ОСОБА_6 ; звернення з клопотанням до прокурора на погодження щодо проведення обшуку за адресою реєстрації та інших місць тимчасового проживання чи перебування ОСОБА_6 ; про проведення слідчо-оперативних заходів із застосуванням оперативно-технічних можливостей, направлених на встановлення зв`язків та можливих спільників ОСОБА_2 та інших ошуканих громадян, які постраждали від його протиправних дій; а також про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, щодо проведення тимчасового доступу до речей та документів, електронного гаманця «WebMoney Transfer», який зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 /а.с.43-48, 67-68 т.1/;

- ухвала від 18.04.2018 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/2536/2018), якою скасовано постанову заступника начальника СВ Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області Нездійминоги В.М. від 13.02.2018 про закриття кримінального провадження №0001109, у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення про закриття кримінального правопорушення./а.с.59-60 т.1/;

- ухвала від 15.08.2018 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/6103/2018), якою слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_5 від 02.07.2018 та прийняти процесуальні рішення відповідно до вимог статті 220 КПК України./а.с.83 т.1/;

- ухвала від 23.08.2018 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/4842/2018), якою слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано здійснити процесуальні дії, необхідні для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0001109, внесеного до ЄРДР від 08.08.2015 за ознаками ч.ч2, 4 ст.190 КК України у строк 2 місяці./а.с.49 т.1/;

- ухвали від 10.09.2018 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/6102/2018), якою слідчих Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано встановити та опитати громадян, яким ОСОБА_2 з електронного гаманця системи LIQPAY зареєстрованого на ім`я ОСОБА_1 перерахував (переводив) грошові кошти; провести обшук за адресою реєстрації та інших місць тимчасового перебування ОСОБА_6 з метою явлення знарядь та засобів вчинення злочину./а.с.81 т.1/;

ухвалами від 18.02.2019 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/2759/2019, №1-кс/554/2724/2019, №1-кс/554/3734/2019), якими задоволено заяви ОСОБА_5 про відвід слідчих СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області майора поліції у кримінальному провадженні №0001109 від 08.08.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2, 4 ст.190 КК України/а.с.56-57, 61-62 т.1/.

Обставини протиправної бездіяльності Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області щодо не розгляду звернення ОСОБА_5 становили предмет судового розгляду Полтавського окружного адміністративного суду, а саме:

- рішення від 18.01.2018 у справі №816/2309/17 визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано розглянути звернення ОСОБА_5 від 27.10.2017./а.с.96-98 т.1/;

- рішення від 29.01.2018 у справі №816/2327/17, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано розглянути звернення ОСОБА_5 від 26.10.2017./а.с.107-109 т.1/;

- рішення від 31.01.2018 у справі №816/2358/17 визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області щодо не розгляду звернення ОСОБА_5 від 22.10.2017 та зобов`язано розглянути таке звернення./а.с.84-86 т.1/;

- рішення від 20.03.2018 у справі №816/463/18, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано повторно розглянути звернення ОСОБА_5 від 10.01.2018./а.с.93-95 т.1/;

- рішення від 30.03.2018 у справі №816/467/18, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області щодо не неналежного розгляду звернення ОСОБА_5 від 17.01.2018 №ФИ-7749439 та надання відповіді на звернення./а.с.73-76 т.1/;

- рішення від 30.03.2018 у справі №816/466/18, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано розглянути звернення ОСОБА_5 від 17.01.2018 №ФИ-7749920./а.с.103-105 т.1/;

- рішення від 30.03.2018 у справі №816/468/18, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано розглянути звернення ОСОБА_5 від 17.01.2018 №ФИ-7749480./а.с.114-117 т.1/;

- рішення від 04.06.2018 у справі №816/1400/18, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано розглянути звернення ОСОБА_5 від 01.04.2018 №ФИ-7986936./а.с.100-102 т.1/;

- рішення від 26.04.2018 у справі №816/492/18, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано розглянути звернення ОСОБА_5 від 09.01.2018 №7718431/а.с.111-113 т.1/.

Зі змісту листа заступника прокуратури Полтавської області від 01.02.2017 за вих. №04/2/2-4893-16 убачається, що ОСОБА_7 повідомлено, що у зв`язку з допущеними слідчим поліції порушеннями розумних строків досудового розслідування, прокуратурою області направлено лист керівнику Полтавської місцевої прокуратури та начальнику СУ Головного управління Національної поліції в Полтавській області з вимогою активізувати слідство та прийняти законне процесуальне рішення у стислі строки./а.с.135 т.1/

14.10.2018 Прокуратура Полтавської області листами №04/2/2-4893-16 повідомила ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про те, що місцевою прокуратурою у провадженні №0001109 неодноразово надавалися вказівки, направлено лист керівнику СУ ГУНП в Полтавській області про активізацію досудового розслідування за здійснення його у відповідності із вимогами законодавства щодо повного, всебічного, неупередженого дослідження обставин провадження у розумні строки./а.с.134, 135 т.1/

21.11.2018 Прокуратура Полтавської області повідомила ОСОБА_8 листом за №04/2/2-4893-16, що СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001109./а.с.136 т.1/

24.05.2019 Управління моніторингу дотримання прав людини МВС України повідомило ОСОБА_5 листом за №37/479 про те, що Управління подано на розгляд керівництва Міністерства матеріали стосовно ініціювання у визначеному законодавством порядку комплексної перевірки за викладеними у його зверненнях відомостями щодо порушення прав і свобод людини і громадянина працівниками підрозділу поліції./а.с.133 т.1/

Вироком Полтавського районного суду Полтавської оласті від 20.09.2023 (справа №545/3264/20) ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою статті 190 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, закривши в цій частині кримінальне провадження; за частиною четвертою статті 190 КК України - визнано невинним та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Цивільні позови ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду./38-42 т.1/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив із того, що позивачка не надала доказів на підтвердження завдання їй неправомірними діями працівників поліції матеріальної та моральної шкоди, а також причинного зв`язку між такою шкодою і протиправними діяннями відповідачів.

При цьому судом першої інстанції враховано, що права та інтереси позивачки були поновлені судовими рішеннями, що є достатньою справедливою сатисфакцією за обставин цієї справи. До того ж вона не позбавлена права звернутися до суду з цивільним позовом до обвинуваченого у порядку цивільного судочинства, а не до органів державної влади, які здійснювали досудове розслідування.

Доводи позивачки щодо неефективного досудового розслідування районний суд відхилив, оскільки досудове розслідування у справі завершено та кримінальне провадження направлено до суду, яким постановлено остаточне рішення у справі.

Установивши викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в заявленому розмірі слід відмовити за недоведеністю.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду та переоцінки доказів.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦУ України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові, що відповідає позиції Верховного Суду, сформульованій у справах №753/8671/21 від 15.03.2023, №582/18/21 від 18.09.2023.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової та моральної шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Тлумачення наведеної норми свідчить, що ця норма поширюється на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться у залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду від 22.04.2024 справі № 279/1834/22).

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Натомість шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування наведеної норми, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

У відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог, що у деліктних правовідносинах є обов`язком саме позивача. Остання також повинна довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, але наведений процесуальний обов`язок позивачкою не виконано, а тому за правилами частини четвертої статті 12 ЦПК України вона несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

При цьому апеляційний суд враховує, що завдання моральної шкоди - це явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформульованій у справах №487/6970/20 від 25.05.2022, №214/7462/20 від 05.12.2022.

Доводи апеляційної скарги позивачки викладеного не спростовують, а твердження, що суд першої інстанції залишив поза увагою порушення відповідачем вимог статті 214 КПК України, установлене ухвалами слідчих-суддів, зводяться до довільного тлумачення встановлених такими судовими рішеннями обставин. При цьому колегія суддів ураховує наступне.

По-перше, матеріали справи не містять відомостей на підтвердження того, що позивачка оскаржувала в судовому порядку будь-які дії чи бездіяльність слідчих органів під час досудового розслідування кримінального провадження, а наявні у справи судові рішення стосуються іншого потерпілого ОСОБА_5 , який має самостійну правоздатність.

По-друге, за правилами статті 82 ЦПК України установлені такими судовими рішеннями обставини не звільняють від доказування у справі, що переглядається. Тоді як незгода потерпілого із діями/бездіяльністю відповідача, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування шкоди. Наведена правова позиція узгоджується із практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 18.12.2019 у справі №554/7971/18, від 21.12.2019 у справі № 285/3475/18, від 22.01.2020 у справі №454/1403/17, від 19.03.2020 у справі №686/13212/19.

Такий висновок також узгоджується із рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 у справі «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Доводи апеляційної скарги позивачки щодо неефективного досудового розслідування, колегія суддів відхиляє, як безпідставні. Оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції кримінальне провадження у справі завершено, а за його наслідками постановлено вирок суду, який набрав законної сили. Незгода позивачки із правомірністю за законністю такого судового рішення повинна була бути висловлена нею відповідно до норм КПК України під час розгляду судом безпосередньо тієї кримінальної справи, у межах якої було постановлено вирок суду. При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачка не позбавлена права звернутися до суду з цивільним позовом до обвинуваченого у порядку цивільного судочинства, а не до органів державної влади, які здійснювали досудове розслідування.

Натомість у відповідності до висновків Верховного Суду, сформульованих у справі №296/12456/23 від 20.01.2025, недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим.

Інших доводів на спростування правильності висновків районного суду апеляційна скарга позивачки не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення районного суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 25 липня 2024 -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.02.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак