справа № 754/4636/23 головуючий у суді І інстанції Таран Н.Г.
провадження № 22-ц/824/1973/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, в якому просила суд:

стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей, в розмірі 5000,00 грн. на кожну дитину, щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму дітей відповідного віку, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття;

стягнути з відповідача додаткові витрати на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 4 850,00 грн,

стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Вказала, що між позивачем та відповідачем 15 травня 2014 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №783. Під час шлюбу у них народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №3290), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №1118).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року у справі №760/11916/22 шлюб між ними було розірвано.

Спільні діти після розірвання шлюбу за усною домовленістю між сторонами проживають разом із матір`ю (позивачем), що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання дітей за адресою реєстрації позивача, а саме: АДРЕСА_1 .

Відповідач проживає окремо з березня 2022 року та жодних витрат з утримання спільних дітей не несе. Позивач неодноразово зверталася до відповідача із проханням надати грошові кошти на дітей, проте ці вимоги ігнорувались. В той час, як позивач самостійно забезпечує двох малолітніх дітей, включно з витратами на харчування, одяг, спортивні секції та необхідне лікування, відповідач не бере навіть мінімальної участі в утриманні дітей. Відповідач не забезпечує як базові потреби дітей, так і не несе додаткові витрати на їх утримання, зокрема витрати на обстеження та лікування ОСОБА_3 . Відповідач інших дітей не має, непрацездатних батьків також не має, аліментів нікому не платить. Має змогу сплачувати аліменти на утримання їх спільних дітей.

Стосовно додаткових витрат, вказала, що у лютому 2023 року на ОСОБА_3 позивачем було здійснено додаткові витрати на лікаря ортодонта у розмірі 3 900,00 грн. (копія квитанції про оплату прийому №567 від 06 лютого 2023 додається). 21 лютого 2023 року ОСОБА_3 також було надано направлення на виготовлення ортопедичних устілок. Окрім того, відповідно до Довідки ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» ОСОБА_3 звертався за консультацією з приводу вкорочення лівої нижньої кінцівки 1.0 см., вторинний правобічний сколіоз 1 см., вальгусна постава стоп, більше зліва. У цій довідці також було зазначено ряд рекомендацій, дотримання яких також вимагає грошових витрат з боку батьків. Більш того, у лютому 2023 року ОСОБА_3 проходив рентген дослідження хребта та нижніх кінцівок з тазовими кістками, вартість яких склала 2 200,00 грн. та 1 700,00 грн. відповідно, що підтверджується чеками від 11 лютого 2023 року та від 16 лютого 2023 року відповідно. Позивач на виконання рекомендацій лікаря, враховуючи направлення щодо якого було зазначено вище, придбала для ОСОБА_3 ортопедичні устілки (2 пари), загальна вартість яких склала 1 900,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 30 березня 2023 року.

Таким чином, загальна сума додаткових витрат на ОСОБА_3 за лютий 2023 року склала 9 700,00 грн. Оскільки батьки несуть обов`язок щодо утримання дітей спільно просила стягнути з відповідача половину цих витрат.

15 червня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач проти позову заперечував. Вважав позов необґрунтованим та таким, що не підтверджується допустимими та належними доказами. Вказав, що позивач не кваліфіковано трактує норми сімейного права та їх застосування. Просив врахувати правові позиції Верховного Суду, що особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

20 червня 2023 року представник позивача надала відповідь на відзив в якому наполягала, що розмір аліментів в сумі 5 000,00 грн. на кожну дитину та додаткові витрати в розмірі 4 850,00 грн. є обґрунтованим та достатнім для забезпечення розвитку дитини.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 5000,00 грн щомісячно починаючи з 10 квітня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину понесених нею додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 4 850,00 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 2 147,20 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 26 липня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій формі 5 000,00 грн. на обох дітей, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Підтримавши заперечення проти позову, викладені у заявах по суті справи у суді першої інстанції, вказав на хибність висновків суду першої інстанції та їх невідповідність фактичним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

23 жовтня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Тютюнникова Вікторія Вікторівна подала відзив, у якому заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законними та обґрунтованими.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судове засідання апелянт не з`явився, належним чином повідомлений про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак його неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

20 січня 2024 року адвокат Тютюнникова В.В., діючи в інтересах ОСОБА_2 , подала заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №3290), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №1118), які проживають з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів суд першої інстанції взяв до уваги встановлений державою розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та обоюдний обов`язок батьків на їх утримання, а також обставини для необхідного рівня життя дитини, гармонійного розвитку, та вважав доцільним визначити розмір аліментів для утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 5 000,00 гривень на кожну дитину щомісячно, що буде відповідати їх інтересам по утриманню.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції вважав, що на підтвердження понесених додаткових витрат позивачем надано суду належні, допустимі та переконливі докази, які підтверджують дані обставини.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо стягнення аліментів.

Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з Закону України «Про охорону дитинства», а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, декларує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі, на час розгляду справи становить 3 196 грн (стаття 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік»).

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанцій встановив, що апелянт є батьком малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому згідно зі статтею 180 СК України зобов`язаний утримувати їх до досягнення повноліття.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №315429019 від 17 листопада 2022 року, відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,39 го на території Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області та власником 1/9 частки домоволодіння у с. Тарасівка Кагарлицького району Київської області.

Відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання малолітніх синів сторін, враховуючи, що позивачка несе витрати по їх утриманню, на підтвердження чого надано копії чеків та квитанцій (купівля одягу, їжі, шкільного обладнання та канцелярії) і не має достатніх коштів для забезпечення потреб дітей з врахуванням: віку, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, а відповідач зобов`язаний утримувати синів до досягнення ними повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, місцевий суд правомірно вважав вимоги про стягнення аліментів обґрунтованими.

При визначенні розміру аліментів суд врахував, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також врахував розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, наявність у сторін двох малолітніх дітей, відсутність між сторонами домовленості щодо розміру участі обох батьків в їх утриманні, діючи виключно в найкращих інтересах дітей, виконуючи обов`язок якнайкращого забезпечення їх права на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку і на збереження достойного рівня життя до досягнення повноліття, врахувавши стан здоров`я платника аліментів, відсутність даних та належних та допустимих доказів про наявність на утриманні у нього інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, батьків, наявність нерухомого майна у вигляді земельної ділянки та частки у праві власності на житловий будинок у Київській області, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром аліментів у 5 000,00 грн на кожну дитину щомісячно.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Щодо стягнення додаткових витрат.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, щодо передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається статтею 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 та узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 26 вересня 2018 року по справі №569/6838/15-ц.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовними вимогами про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позивач послалась на її захворювання, які потребують медичних обстежень та лікування.

06 лютого 2023 року у Австралійському ортодонтичному центрі здійснено оплату прийому №567 за ОСОБА_3 (медична картка №8482) на суму 3 900,00 грн, за: систему брекетів, виготовлення ортодонтичних моделей, робочий відбиток та фотодіагностику.

11 лютого 2023 року за панораму хребта ОСОБА_3 на підставі квитанції PPDB 0199 оплачено 2 200,00 грн.

16 лютого 2023 року за панораму нижньої кінцівки з тазовими кістками ОСОБА_3 на підставі квитанції PPDB0272 оплачено 1 700,00 грн.

Вдповідно до довідки №262479 від 21 лютого 2023 року з інституту травматології та ортопедії НАМН України, ОСОБА_7 , 2014 року народження, рекомендовано: ЛФК для стоп, ЛФК на укріплення м`язів спини, масаж м`язів гомілок і стоп, м`язів спини, контроль за поставою, заняття на шведській стінці, велосипед, плавання, взуття з фіксованою п`яткою, устілки ВП-2 з підвищенням піл ліву ногу 01 см; масажний килимок для стоп, кальцій Д3 нікомед, вітамін Д.

21 лютого 2023 року ОСОБА_7 видано направлення на виготовлення індивідуальних ортопедичних устілок.

30 березня 2023 року за ортопедичні устілки для кросівок та кроксів оплачено 1 900,00 грн.

Враховуючи особливі обставини, за яких син сторін ОСОБА_8 потребував лікування та відповідних витрат, самостійно їх нести позивач не могла, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів про неможливість відповідача відшкодувати частину понесених витрат на утримання сина, а також те, що зазначені позивачем витрати у розмірі 9 700,00 грн понесені позивачкою і документально підтверджені, колегія суддів вважає, що місцевий суд правомірно стягнув з апелянта 1/2 частину додаткових витрат у сумі 4850,00 грн.

Інші, доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Однак, такі посилання й доводи апелянта не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі по 5000 грн на кожну дитину та стягнення половини додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_5 та початку такого стягнення.

У зв`язку з викладеним апеляційний суд констатує, що аргументи, викладені у апеляційній скарзі, є неприйнятними і такими, що не спростовують висновків суду першої інстанцій, а отже, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31 січня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова