Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.01.2025 Справа №607/10051/24 Провадження №2/607/103/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Музики А. Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

його представника, адвокатки Сень О. В., (в режимі відеоконференції)

представника третьої особи Паславської О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу від 19 березня 2024 року № 0, відомості про батька дитини записані відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу (дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини).

20 лютого 2023 року в КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня № 2» мати відмовилась забрати дитину чоловічої статі, народжену ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пологового відділення про що подала відповідну заяву та про що було складено акт у присутності працівників закладу охорони здоров`я, представника органу внутрішніх справ, представника служби у справах дітей та представника центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Причиною відмови стало відсутність у матері змоги утримувати дитину та проживання матері поза межами України.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 325 від 05 квітня 2023 року, дитині, покинутій в закладі охорони здоров`я громадянкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішено провести реєстрацію новонародженої покинутої дитини, присвоїти дитині прізвище - ОСОБА_5 , ім`я - ОСОБА_6 , по батькові - ОСОБА_7 , вказати дату народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Тернопіль, внести відповідні відомості про батьків.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 406 від 19 квітня 2023 року при розгляді листа КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня №2» Тернопільської міської ради та відповідних документів відносно дитини покинутої в закладі охорони здоров`я, виконавчий комітет конкретизував анкетні дані та паспортні відомості про батьків дитини.

24 квітня 2023 року відповідно до обліково-статистичної картки дитини від № 0464618 Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради малолітнього ОСОБА_8 взято на облік як дитину, позбавлену батьківського піклування.

26 квітня 2023 року рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 420 малолітній дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштовано малолітню дитину у КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської міської ради на повне державне забезпечення терміном на 6 місяців.

На підставі частини третьої статті 167 Сімейного кодексу України, дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Проте вжиті органом опіки і піклування заходи щодо встановлення місцезнаходження батька дитини та з`ясування його волевиявлення належного результату не дали.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 818 від 12 липня 2023 року «Про встановлення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування та призначення опікуна», встановлено опіку над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначено ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для захисту його прав та інтересів зобов`язано ОСОБА_1 виконувати обов`язки опікуна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з вимогами чинного законодавства.

14 липня 2023 року на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 818 від 12 липня 2023 року, дитину, від якої відмовилась матір, було передано у сім`ю опікуна ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та передано свідоцтво про народження дитини та її медичну документацію, про що складено відповідні акти.

Відтак, починаючи з народження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і по час звернення з позовом до суду, що значно перевищує визначений законом шестимісячний строк, його батьки без поважної причини не забрали дитину з пологового будинку чи іншого закладу охорони здоров`я, не виявляють щодо дитини будь-якої батьківської уваги, турботи чи піклування, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи, що невиконанням відповідачами батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відровідачі порушують права дитини на належну батьківську турботу та виховання, а також на утримання, у даній справі наявні передбачені законодавством підстави для задоволення позовних вимог і позбавлення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 батьківських прав щодо їх малолітнього сина ОСОБА_4 , а також для стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини.

З огляду на зазначене, позивач ОСОБА_1 просив суд: позбавити ОСОБА_3 , батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути з ОСОБА_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 281,50 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 281,50 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 травня 2024 року відкрито провадження у справі № 607/10051/24. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2024 року матеріали цивільної справи № 607/10051/24 надіслано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради. Рекомендовано третій особі надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

08 жовтня 2024 року на адресу суду від Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надіслано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1513 від 02 жовтня 2024 року «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав» та висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд протокольною ухвалою від 08 листопада 2024 року закрив підготовче провадження та призначив справу № 607/10051/24 до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокатка Сень О. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Додатково пояснювали, що матір відмовилася від дитини у пологовому будинку, оскільки повідомляла, що не має змоги утримувати дитину, перебуває за кордоном. Батьком дитини фактично записаний чоловік матері дитини з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. Проте батько відповідача ОСОБА_2 телефонував позивачу та повідомляв йому, що народжений ОСОБА_3 хлопчик не є рідною дитиною його сина, він не вважає себе батьком цієї дитини.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву не подали.

Суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Паславська О. І. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, який міститься у матеріалах справи. Щодо задоволення позовних вимог не заперечувала.

Допитаний у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , в процесуальному статусі свідка, суду показав, що ОСОБА_6 в його сім`ї виховується з чотирьох з половиною місяців. З 14 липня 2023 року ОСОБА_4 перебуває в сім`ї позивача під опікою. Дитина мала респіраторні захворювання, однак на даний час хлопчик здоровий, проведено необхідне лікування, масажі. Телефонувала бабуся ОСОБА_6 та запитувала в якому стані дитина, повідомляла, що дочка залишила хлопчика в лікарні через хворобу. Батько ОСОБА_9 заперечував батьківство свого сина стосовно дитини ОСОБА_10 . В подальшому цікавості до дитини біологічні батьки, чи інші родичі не проявляли.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона є дружиною позивача ОСОБА_1 та проживає разом з ним. ОСОБА_4 виховується у їхній сім`ї з липня 2023 року, особливих проблем зі здоров`ям у дитини не має, хлопчик здоровий. Батьки дитини з того часу не цікавилися нею. У серпні 2024 року телефонували родичі матері дитини, будь-яких прав на дитину не заявляли. Зі сторони батька хлопчика щодо дитини ніхто інтересу не проявив.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, покази свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 20 квітня 2023 року; батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 4).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу № 0, сформованого 19 березня 2024 року, відомості про батька дитини записані відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу (а.с. 12-13, 14).

20 лютого 2023 року ОСОБА_3 звернулася до директора КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня № 2» Левчука Р. О. із заявою, якою відмовилась забрати новонароджену дитину, народжену ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пологового відділення у зв`язку з відсутність можливості утримання дитини. Відомості про батька дитини відмовилася повідомляти, як і про чоловіка (а.с. 15).

20 лютого 2023 року у приміщенні КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня № 2» було складено акт про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового відділення КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня № 2» у присутності працівників закладу охорони здоров`я, представника органу внутрішніх справ, представника служби у справах дітей та представника центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (а.с. 16-17).

05 квітня 2023 року рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 325 зі змінами, які були внесені рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 406 від 19 квітня 2023 року, дитині, покинутій в закладі охорони здоров`я громадянкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішено провести реєстрацію, присвоївши дитині прізвище - ОСОБА_5 , ім`я - ОСОБА_6 , по батькові - ОСОБА_7 , вказавши дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Тернопіль, внести відповідні відомості про батьків (а.с. 18-19).

Згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 420 від 26 квітня 2023 року, малолітній дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштовано малолітню дитину у комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської міської ради на повне державне забезпечення терміном на 6 місяців (а.с. 24).

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 818 від 12 липня 2023 «Про встановлення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування та призначення опікуна», встановлено опіку над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначено ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,для захисту його прав та інтересів, зобов`язано ОСОБА_1 виконувати обов`язки опікуна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з вимогами чинного законодавства (а.с. 29).

14 липня 2023 року на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 818 від 12 липня 2023 року, дитину було передано у сім`ю опікуна - ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та передано свідоцтво про народження дитини та її медичну документацію, про що складено відповідні акти (а.с. 30, 31).

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1513 від 02 жовтня 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 98).

У вказаному висновку зазначено наступне:

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_1 , який є опікуном малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомив, що з народження дитини батьки відсутні у житті ОСОБА_6 , без поважної причини не забрали його з пологового будинку чи іншого закладу охорони здоров`я, а також не виявляють щодо хлопчика будь-якої батьківської уваги, турботи чи піклування.

Батьки дитини, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на засідання комісії не з`явилися та не повідомили про причини своєї відсутності.

Встановлено, що мати дитини, ОСОБА_3 , відмовилася забрати із пологового відділення КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 20 лютого 2023 року складено акт про дитину, яку батьки (матір чи батько), інші родичі або законний представник відмовились забрати з пологового відділення КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2».

Державна реєстрація народження малолітньої дитини ОСОБА_4 проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України (якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини), батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 . Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 20 квітня 2023 року № 0.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26 квітня 2023 року № 420 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Відповідно до листа Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 08 травня 2023 року № 5987/02/24/1029, встановити місце перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не представилось за можливе. Згідно з базою даних, останнім фактичним місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 . При відвідуванні даної адреси встановлено, що дане помешкання систематично здається в оренду його власником, протягом двох останніх місяців там ніхто не проживає.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 12 липня 2023 року № 818 встановлено опіку над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначено його опікуном ОСОБА_1 .

Згідно з актом про передачу дитини у сім`ю опікуна від 14 липня 2023 року, на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 12 липня 2023 року № 818, малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передано ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, захищаючи інтереси дитини, керуючись ч. 5 ст. 19, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За встановлених судом обставин, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першоючетвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будьяких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що державиучасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першоютретьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що державиучасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: поперше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; подруге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Матір дитини ОСОБА_3 свою відмову забрати дитину з лікувального закладу оформила письмовою заявою, яку суд описав вище. Щодо батька дитини, то ОСОБА_2 на час народження хлопчика перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , а відтак його батьківство встановлено згідно ст. 133 СК України і на час вирішення цього спору не спростовано. Самі лише твердження рідних ОСОБА_2 про те, що він заперечує те, що є батьком ОСОБА_10 , не можуть бути взяті судом до уваги, адже є встановлена законом процедура оспорення батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після залишення хлопчика в пологовому будинку і до дня вирішення судом спору по суті не проявили жодного інтересу до дитини, що б свідчило про намір здійснювати батьківське піклування щодо ОСОБА_4 . Спроби відшукати ОСОБА_2 працівниками правоохоронних органів не принесли результату. Отож, за встановлених обставин, відповідачі порушують права дитини на належне батьківське виховання та не виконують батьківських обов`язків, не піклуються про дитину; така їх поведінка є тривалою та стійкою. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 12 липня 2023 № 818 встановлено опіку над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначено його опікуном ОСОБА_1 , в сім`ї якого і виховується дитина.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1513 від 02 жовтня 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку, що відповідачі неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки відносно сина ОСОБА_6 , безпричинно та свідомо самоусунулася від батьківського піклування, не цікавиться його фізичним, духовним, моральним розвитком.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Верховний Суд у постанові № 459/3411/18 від 29 вересня 2021 року зазначив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд входить з наступного.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII від 27 лютого 1991 року, Державиучасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст. 166 СК України).

Частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років - 2563 гривні.

Суд встановив, що у відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 . Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 12 липня 2023 року № 818 встановлено опіку над дитиною, та призначено його опікуном ОСОБА_1 , в сім`ї якого виховується дитина, і яку він забезпечує всім необхідним.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надають матеріальної допомоги на дитину, однак є працездатними, стан здоров`я відповідачів суд вважає задовільним, оскільки доказів про зворотне суду не надано та в судовому засіданні не здобуто, відповідно вони можуть отримувати достатній постійний дохід і тому мають реальну змогу сплачувати аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття.

В свою чергу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не надали жодних доказів, які б спростовували позовні вимоги в частині вимоги про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, беручи до уваги рівність обов`язку батьків утримувати їх спільну дитину, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 281,50 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 281,50 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з позовом про стягнення аліментів до суду, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн з кожного.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі по 605,60 грн. з кожного.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 280-283, 352355Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В АЛ И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітнього синаОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 281,50 грн, щомісячно,але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітнього синаОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 281,50 грн, щомісячно,але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , 605,60 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 605,60 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Відповідачам направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради: адреса місцезнаходження: бульвар Т. Шевченка, буд. 1, каб. 11, м. Тернопіль, 46001.

Повний текст рішення суду складено 03 січня 2025 року.

Головуючий суддя Герчаківська О.Я.