ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року

м. Харків

справа № 641/1517/23

провадження № 22-ц/818/770/25

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Маміної О.В.

Суддів Пилипчук Н.П., Тичкова О.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Сізонова О.О.

ім`я (найменування) сторін:

позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харків цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Максимова Миколи Ігоровича на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року, постановлене суддею Боговським Д.Є.,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №839/3/27/38/8-441 від 24.06.2008 року в розмірі 403431,62 грн., та вирішити судові витрати.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість, розраховану на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України та пунктів Кредитного договору, за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №839/3/27/38/8-441 від 24.06.2008 року в розмірі 188057,04 грн. та судовий збір в розмірі 3053,64 грн., а всього 191110,68 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Максимов М.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм процесуального права, неправильним застосування норм матеріального права.

Зазначає, що позивачем було надано до суду документ "Інформація про виконавче провадження № 35249976", де стягувачем вказано ПАТ Укрсоцбанк, а не Акціонерне товариство СЕНС БАНК чи Акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК". При цьому, позивач не надав суду жодного доказу правонаступництва Акціонерним товариством "АЛЬФА-БАНК" прав та обов`язків ПАТ "Укрсоцбанк" у кредитних відносинах (наприклад, актів приймання-передачі або інших письмових документів, що підтверджують правонаступництво у кредитних відносинах). Позивач також не вчинив жодних дій щодо заміни стягувача у виконавчому провадженні. Документ "Інформація про виконавче провадження № 35249976" не містить підпису та печатки органу виконавчої служби, а на сторінці першій вказано стан виконавчого провадження - "Завершено".

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем нараховано заборгованість на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №839/3/27/38/8-441 від 24.06.2008 року станом на 16.01.2023 року, враховуючи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає, що потрібно стягнути з відповідача грошові кошти нараховані станом на 23.02.2022 року в розмірі 188057,04 грн.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що 24.06.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №839/3/27/38/8-441.

Загальними Зборами Акціонерів 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну назви банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10.08.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на АТ «Укрсоцбанк».

Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.11.2019 року, прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до АТ "Альфа Банк".

Згідно витягу з державного реєстру банків від 02.12.2022 року встановлено, що АТ "Альфа Банк" змінило найменування на АТ «СЕНС БАНК».

З інформації про виконавче провадження убачається, що за виконавчим листом від 15.12.2011 року №6-5103 стягненню зі ОСОБА_1 підлягала заборгованість на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 709536,01 грн

Позивач посилається на те, що внаслідок невиконання зобов`язання у відповідача виникла заборгованість на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 16.01.2023 року становить 403431,62 грн., з них 63860,79 грн. сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість, 339570,83 грн. сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як убачається зі змісту позовних вимог, що на підставі виконавчого листа від 15.12.2011 року з відповідача підлягала стягненню заборгованість у сумі 709536,01 грн.

З Інформації про виконавче провадження № 35249976 зазначено, що виконавчий лист видано на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва, яке набрало законної сили 30.11.2011 року і станом на 12.01.2023 року стан виконавчого провадження - "Завершено".

При цьому позивачем зазначена Інформація про виконавче провадження надана не в повному обсязі (лише перший аркуш).

Разом з тим саме рішення, на підставі якого був виданий виконавчий лист та дані про розмір та період стягнення заборгованості під час виконання судового рішення позивачем суду не надано.

За таких обстави колегія суддів позбавлена можливості перевірити наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційні втрати.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Доказів, що свідчать про невиконання або несвоєчасне виконання ОСОБА_2 рішення суду та наявності в нього заборгованості матеріали справи не містять.

Відповідач заперечує заборгованість, а позивач не довів її наявність станом на час звернення до суду.

У зв`язку з відсутністю доказів наявності заборгованості та її розміру, суд позбавлений можливості перевірити наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та підстави для їх нарахування.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 376ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 13 ст.141ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позо

Отже з АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3654,37 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Максимова Миколи Ігоровича задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3654,37 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 04.02.2025