ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3851/24 Номер провадження 22-ц/814/462/25Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шинкаренко Марини Анатоліївни на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2024 року

у справі наказного провадження за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Шинкаренко М.А., звернулась до Полтавського районного суду Полтавської області із заявою про видачу судового наказу через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2024 року відмолено у видачі судового наказу за заявою адвоката Шинкаренко М.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину.

Відмовляючи у видачі судового наказу місцевий суд виходив з того, що представником заявника у заяві не вказано число, місяць та рік народження, РНОКПП та паспортні дані боржника, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України. Крім того, до заяви не долучено жодного доказу на підтвердження направлення боржнику копії заяви про видачу судового наказу з додатками.

Із вказаною ухвалою не погодилась заявник ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному порядку через свого представника - адвоката Шинкаренко М.А.

В апеляційній скарзі просила ухвалу місцевого суду скасувати та справу повернути до місцевого суду для продовження розгляду.

Вказувала на порушення місцевим судом норм процесуального права, помилковість висновку місцевого суду про недотримання заявником вимог ст. 163 ЦПК України та неправильного застосування аналогії процесуального права, а саме ст. 177 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.09.2024 ОСОБА_1 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подала до Полтавського районного суду Полтавської області заяву про видачу судового наказу.

Стаття 163 ЦПК України (в редакції, що діяла станом на час звернення заявниці до суду) у частині другій визначала, що у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з частиною 3 вказаної статті до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має електронний кабінет, заявник надалі повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви, виключно в електронній формі. (частина 4 статті 163 ЦПК України)

Заявник має право відкликати заяву про видачу судового наказу до її розгляду судом. (частина 5 статті 163 ЦПК України)

Статтею 165 ЦПК України визначено виключний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, а саме: суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 2-1) заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Місцевий суд дійшов помилкового висновку, що заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу не відповідала вимогам ст. 163 ЦПК України, оскільки, всупереч вимогам п. 2 ч. 2вказаної статті у заяві не було вказано число, місяць та рік народження, РНОКПП та паспортні дані боржника.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що пункт 2 частини 2статті 163 ЦПК України не передбачає у переліку вимог до змісту заяви про видачу судового наказу зазначення дати народження боржника, а дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника (РНОКПП), за його наявності, або номер і серію паспорта боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, які ідентифікують боржника, вказуються у заяві у випадку якщо вони відомі заявнику.

Тобто, відсутність зазначення цих відомостей про боржника у заяві про видачу судового наказу не може свідчити про недотримання заявником вимог щодо змісту заяви про видачу судового наказу, які передбачені ст. 163 ЦПК України.

У заяві про видачу судового наказу (в прохальній частині) ОСОБА_1 зазначила, що РНОКПП боржника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їй невідомий.

Фактично ОСОБА_1 вказала у заяві дату народження боржника, та повідомила суд про відсутність у неї відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника.

Враховуючи наявність у суду повноважень на здійснення запиту до Державної податкової служби, у суду першої інстанції були відсутні перешкоди для встановлення реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника з метою його ідентифікації та подальшого належного оформлення судового наказу, як виконавчого документу.

Крім того, місцевий суд, застосувавши аналогію процесуального права (абзац 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України «Документи, що додаються до позовної заяви»), зазначив, що ОСОБА_1 до заяви про видачу судового наказу не долучила доказів її направлення боржнику разом з додатками.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим та суперечить нормам процесуального права.

Спеціальними нормами процесуального права, що передбачають здійснення судом наказного провадження, зокрема, вимогами щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу (ст. 163 ЦПК України), не передбачено обов`язку заявника надсилати копію заяви про видачу судового наказу з доданими до неї документами боржнику, навіть якщо така заява подається до суду в електронній формі.

Застосування судом першої інстанції аналогії процесуального права, а саме: абзац 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, що передбачає вимоги до позовної заяви та обов`язок позивача вразі подання позову в електронному вигляді надіслати його всім іншим особам, зазначеним у ньому, - є недопустимим, оскільки наказне провадження має певні особливості і за правилами наказного провадження саме на суд покладено обов`язок надіслання боржнику копії заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами одночасно з копією виданого судом судового наказу за цією заявою. (ч. 2 ст. 169 ЦПК України)

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали є обґрунтованими.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищезазначені висновки апеляційного суду ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, статтями 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шинкаренко Марини Анатоліївни - задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2024 року -скасувати, а справу направити до місцевого суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2025 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко