Справа №491/893/24
Провадження № 2/491/151/25
РІШЕННЯ

іменем України

05 лютого 2025 року м. Ананьїв

Ананьївський районний суд Одеської області в складі головуючого судді Желяскова О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Ананьїв Подільського району Одеської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 березня 2021 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь банк» та ОСОБА_1 , укладений кредитний договір № 1/3883473, відповідно до пункту 1.1. якого кредитор надає позичальнику кредит в сумі 40000,00 гривень строком на 48 місяців - з 29 березня 2021 року до 28 березня 2025 року (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), як день повернення кредиту. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору, кредит надається позичальнику на споживчі потреби. Відповідно до підпунктів 1.3.1-1.3.2 пункту 1.3. статті 1 кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 11,0% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2,5% від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1. договору.

Кредитодавець виконав свій переддоговірний обов`язок та надав всю необхідну інформацію до укладання кредитного договору № 1/3883473 про споживчий кредит в паспорті споживчого кредиту, де виклав основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача та з якими позичальник погодився, про що свідчить його особистий підпис.

Відповідно до пункту 2.1. кредитного договору, з метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості №UAХХХХХХХХХХХХХХХХХХХХХХХХХХХХ в банку.

Відповідно до пункту 2.2. кредитного договору, позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісії в день повернення кредиту. У випадку, якщо припадає на неробочий день, то сплатити у попередній робочий день.

Відповідно до пункту 2.6. кредитного договору, банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за Договором, а також за договорами про забезпечення, будь-якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено договори про забезпечення, яка необхідна або яку банк вважатиме доцільною.

29 серпня 2023 року між АТ «Креді Агріколь банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», укладено договір № 4-2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1/3883473 від 29 березня 2021 року.

15 вересня 2023 року передача права вимоги за кредитним договором № 1/3883473 від 29 березня 2021 року відбулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» з дати підписання відповідного реєстру прав вимоги за зразком згідно додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги. 15 вересня 2023 року до ОСОБА_1 АТ «Креді Агріколь банк» було направлено повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимоги за договором № 4-2023 від 29 серпня 2023 року до ТОВ «Глобал Спліт», яке в свою чергу стало новим кредитором та має право вимагати від ОСОБА_1 погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору № 1/3883473.

Станом на 13 вересня 2024 року загальний залишок заборгованості за кредитним договором № 1/3883473 від 29 березня 2021 року (розрахунок на 15 вересня 2023 року) у розмірі 55905,62 гривень, яка складається: рахунок строкової заборгованості: 19129,03 гривень; рахунок простроченої заборгованості: 12117,92 гривень; рахунок нарахованих відсотків: 5641,18 гривень; рахунок прострочених відсотків: 4017,49 гривень; рахунок комісії: 1000,00 гривень; рахунок простроченої комісії: 14000,00 гривень.

Станом на день подачі позовної заяви відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2024 року було відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до частини п`ятої статті 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та встановлено відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України.

Оскільки позовна заява подана через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», позивач самостійно направив відповідачці копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів рекомендованим листом з описом вкладення 03 жовтня 2024 року та надав суду докази їх надсилання (а.с.77-78).

Відповідачці, ОСОБА_1 , за зареєстрованим місцем її проживання було надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження в справі, про що містяться відомості в матеріалах справи (а.с.96). Поштовий конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.97).

Відповідно до положень пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Аналогічні положення закріплені у пунктах 3 та 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, якими врегульовано порядок надсилання та вручення учасникам справи судових повісток та повідомлень.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року в справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі №800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 листопада 2019 року в справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року в справі № 24/260-23/52-б).

За наведених обставин відповідачка вважається такою, що 19 листопада 2024 року отримала копію ухвали суду про відкриття провадження в справі (а.с.97).

В установлений судом строк відповідачкою не було подано до суду відзив на позовну заяву, тому відповідно до вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, відповідачка із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не зверталася та будь-яких інших заяв, клопотань не надавала. Отже, відповідачка своїми процесуальними правами, передбаченими ЦПК України не скористалася.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи в порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд доходить до наступного висновку.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються параграфом 1 Глави 71 Книги п`ятої ЦК України.

Судом встановлено, що 25 березня 2021 року відповідачка звернулась до Акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» із заявою-анкетою № 02021-088 на отримання готівкового кредиту «Свобода», в якій надала свої персональні дані, необхідні для ідентифікації клієнта, просила надати кредит на таких умовах: сума кредиту - 40000,00 гривень; строк кредиту - 48 місяців; форма отримання кредиту - безготівкова; графік погашення - ануїтет; ставка 11,00% річних; комісійна винагорода 2,5% (без зазначення умов нарахування); ціль кредиту - поточні потреби (а.с.9).

Паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) містить наступні умови: сума кредиту - 40000,00 гривень; строк кредитування - 48 місяців; мета отримання кредиту - для задоволення споживчих потреб; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом, на поточний рахунок позичальника, в день укладення кредитного договору; процентна ставка - 11,00% річних, фіксована; комісія за відкриття поточного рахунку - 80,00 гривень; комісій за обслуговування кредитної заборгованості - 2,50% від початкової суми кредиту, сплачується щомісячно, в гривні; орієнтовна загальна вартість кредиту - 97703,43 гривень; реальна річна процентна ставка - 68, 83% річних; кількість та розмір платежів, періодичність внесення - наведено в додатку (а.с.13-14).

Згідно з додатком № 1 до паспорта споживчого кредиту (продукти «Готівковий кредит «Свобода», «Споживчий кредит «Партнерський») Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. орієнтовний графік платежів по кредиту, ануїтет) позичальник зобов`язаний сплачувати заборгованість рівними щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 2033,82 гривень, до складу яких входить сума кредиту за договором, проценти за користування кредитом, комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Розрахунковий період 30 днів; дата першого платежу 29 квітня 2021 року; дата останнього платежу 28 березня 2025 року; розмір останнього платежу 2033,89 гривень. Також, у загальну вартість кредиту включена комісія за здійснення операції по видачі кредиту 80,00 гривень (одноразово). Чиста сума кредиту всього: 97703,43 гривень, загальна вартість кредиту: 97703,43 гривень (а.с.14 зворотний-15).

29 березня 2021 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1/3883473 (а.с.10).

Відповідно до пункту 2.6. договору банк має право у буд-який час відступити всі або частину своїх прав і вигод за договором, а також за угодами про забезпечення, будь-якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено угоди про забезпечення, яка необхідна або яку банк вважатиме доцільною.

29 серпня 2023 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», укладено договір про відступлення права вимоги № 4-2023 (а.с.33-40).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу.

У зв`язку із переоформленням ліцензії на підставі пункту 32 розділу VII Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та пункту 10 додатку 1 до Постанови № 199, ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг з факторингу, видану 21 серпня 2018 року ТОВ «Глобал Спліт», анульовано. Та 15 березня 2024 року Національним банком України внесено запис до Державного реєстру фінансових установ про переоформлення ліцензії ТОВ «Глобал Спліт» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме надання послуг з факторингу на ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом надання послуги факторингу, (а.с.80, інформація є відкритою та загальнодоступною, зокрема, на сайтіhttps://kis.bank.gov.ua).

Згідно термінології, що вживається в договорі про відступлення права вимоги № 4-2023 право вимоги означає всі права первісного кредитора за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті сум заборгованості за кредитними договорами, строк платежу за якими настав та/або права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Згідно пункту 2.1. договору у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників. А новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.

Згідно пункту 3.1. договору право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з дати підписання ними відповідного реєстру прав вимог за зразком, наведеним в додатку № 1 до договору, що становить його невід`ємну частину та складається з обов`язковим зазначенням інформації (реквізитів) за переліком, що містяться в додатку № 4 до цього договору та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до пункту 4.1. договору вартість прав вимоги, належна до сплати первісному кредитору, встановлюється в реєстрі прав вимог та складає 6,7% від суми заборгованості (тіло, проценти, комісія нараховані первісним кредитором на дату підписання реєстру прав вимог) за - Свобода, картки та споживчі кредити (без застави) 180+.

На підтвердження факту переходу позивачеві права грошової вимоги до відповідачки, ОСОБА_1 , за кредитним договором № 1/3883473 від 29 березня 2021 року, позивачем додано до позовної заяви ксерокопію реєстру прав вимог № 1 до договору про відступлення права вимоги № 4-2023 від 29 серпня 2023 року (а.с.41-74), ксерокопії платіжних інструкцій №№ 150 та 4884 від 18 вересня 2023 року про оплату за відступлення права вимоги до договору № 4-2023 від 29 серпня 2023 року (а.с.75).

В постанові від 02 листопада 2021 року в справі № 905/306/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року в справі № 2-879/11 (провадження 61-10005св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимога до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.

За наведених обставин, судом встановлено, що до позивача, ТОВ «Глобал Спліт», перейшли всі права щодо прав вимоги до відповідачки, ОСОБА_1 , за кредитним договором 1/3883473 від 29 березня 2021 року.

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику кредит в сумі 40000,00 гривень строком на 48 місяців з 29 березня 2021 року до 28 березня 2025 року (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), як день повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) у письмовій формі.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що інформація, яка надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості, зокрема про порядок дострокового повернення кредиту (пункт 11).

При цьому в розділі 7 «Інші важливі правові аспекти» паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачкою 25 березня 2021 року, зазначено, що договором про споживчий кредит може бути вставлений обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа.

Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит, зокрема частиною першою встановлено, що удоговорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема порядок дострокового повернення кредиту (пункт 13).

Згідно зі статями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною третьої статті 1054 ЦК України встановлено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» встановлена процедура, що надає право на дострокове стягнення.

Що стосується кредитного договору № 1/3883473, то останній не містить положень щодо регулювання порядку дострокового стягнення.

Не містять умови кредитного договору і положення, що у випадку прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку кредитування.

15 вересня 2023 року АТ «Креді Агріколь банк» було надіслано відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення, повідомлення про відступлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» права вимоги за кредитним договором № 1/3883473 від 29 березня 2021 року (а.с.27).

Вказана вимога є лише повідомленням про відступлення права вимоги, при цьому, жодних вимог щодо дострокового повернення заборгованості до відповідачки не заявлялось.

Матеріали позовної заяви не містять доказів дотримання як позивачем, так і первісним кредитором процедури дострокового стягнення, встановленої Законом України «Про споживче кредитування».

Враховуючи обставини предмету позову та надані суду докази, суд доходить до висновку, що позивачем не доведено виконання первісним кредитором своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) відповідачці у розмірі та на умовах, встановлених договором в силу наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України).

Згідно абзацу другого частини першої статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України з урахуванням положень статтей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц).

У справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору № 1/3883473 від 29 березня 2021 року банк надає позичальнику кредит в сумі 40000,00 гривень строком на 48 місяців - з 29 березня 2021 року до 28 березня 2025 року (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), як день повернення кредиту.

Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби.

Відповідачка, звертаючись до первісного кредитора, ТОВ «Креді Агріколь банк», із заявою-анкетою № 02021-088 на отримання готівкового кредиту «Свобода», в розділі заяви-анкети «Інформація про кредит» зазначила, зокрема форму отримання кредиту - безготівкова.

Водночас в розділі «Додаткова інформація» відповідачкою не конкретизовано куди, у разі позитивної відповіді, необхідно зарахувати кошти, отримані в якості кредиту, а саме: поточний рахунок відповідачки; поточний (картковий) рахунок відповідачки з дебетною карткою; поточний (картковий) рахунок відповідачки з додатковим кредитним лімітом з кредитною карткою.

В розділі 3. «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживча» паспорту споживчого кредиту спосіб та строк надання кредиту визначено - безготівковим шляхом на поточний рахунок позичальника в день укладення кредитного договору.

Водночас сам кредитний договір № 1/3883473 від 29 березня 2021 року не містить способу надання кредиту.

Для встановлення обставин укладення договору позики підлягає доказуванню факт передачі відповідних грошових коштів позикодавцем позичальнику саме у зв`язку з домовленістю (угодою, договором) про це.

Суд доходить до висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів у контексті норм законодавства щодо виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, суду не надано.

Наразі судова практика у кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за договорами займу дотримується позиції щодо необхідності наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання останнім документу, який підтверджує вказаний факт.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 17 грудня 2021 року у справі № 278/2177/15-ц заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором. У даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду лише докази щодо укладення договорів, при цьому не зазначив, щодо наявності у позивача, або іншої особи оригіналів письмових, або електронних доказів, які підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів.

Відповідно до пункту 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного баку України 04 липня 2018 року № 75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, зокрема як клієнтські рахунки та виписки з них.

Згідно пункту 62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку (пункт 63 Положення).

Відповідно до пункту 65 Положення інформація про стан рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Надані позивачем платіжна інструкція № 35942903-1 від 29 березня 2021 року (а.с.26) та виписки по рахунках (а.с.16-25) не є доказами надання відповідачці кредиту, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження відкриття на ім`я відповідачки рахунку. Це в свою чергу позбавляє суд можливості надати належну оцінку випискам по рахункам, які і мали би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості.

Наявні в матеріалах справи докази, не містять інформації про погоджений сторонами у кредитному договорі номер рахунку, на який потрібно було перерахувати суму кредиту.

Відтак, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність рахунку відповідачці, оскільки інформація щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідачки у договорі відсутня. Інших належних та допустимих доказів щодо цього матеріали справи не містять та позивачем їх не надано.

Розрахунок заборгованості (а.с.26 зворотний) не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, адже будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідачки позивачем не надано, і нічим іншим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано.

Надані позивачем документи не містять відомостей про отримання кредитних коштів відповідачкою, що суперечить положенням статті 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Будь-яких належних доказів на підтвердження перерахування коштів на банківський рахунок позичальника позивач не надав.

При цьому суд звертає увагу на наступне. Згідно пункту 5.3. договору факторингу №4-2023 від 29 серпня 2023 року «Новий кредитор має право запитувати у первісного кредитора додаткову інформацію або документи, що стосуються прав вимоги, порядок та строки надання такої інформації узгоджуються окремо між новим кредитором та первісним кредитором.».

Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження укладення договору позики, та отримання відповідачем кредитних коштів, що суперечить положенням статті 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частинами шостою та сьомою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі № 219/1704/17.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Звернувшись до суду, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог виклав обставини із зазначенням доказів, що підтверджують ці обставини. Будь-яких заяв, клопотань про витребування додаткових доказів та інших документів позивач не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи недоведеністьфакту надання грошових коштів відповідачці на підставі кредитного договору позики № 1/3883473 від 29 березня 2021 року, та з підстав порушення процедури дострокового стягнення,суд доходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

В позовній заяві міститься вимога позивача про стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат, які складаються з судового збору (а.с.5).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовляється, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 264, 279 ЦПК України, статтями 512-514, 516, 517, 1046, 1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (кредитним договором № 1/3883473 від 29 березня 2021 року) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до підпункту 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Відомості про сторін у справі на виконання пункту 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 41904846; місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 5Б, офіс 5
Відповідачка:ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Копію рішення суду вручити/надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

У відповідності до положень частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є 05 лютого 2025 року, тобто дата складання повного судового рішення.

Суддя Желясков О.О.

Рішення суду набрало законної сили «____» __________________20____ року.

Оригінал рішення суду знаходиться в матеріалах цивільної справи № 491/893/24 Ананьївського районного суду Одеської області.