Справа № 541/768/23
Номер провадження 2/541/20/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 січня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

позивача - ОСОБА_1 та його представника, адвоката - Бондаренка С.Г.,

представника відповідача, адвоката - Жага Е.Г.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну у справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю покращення будинку території та господарських споруд та виділення частки майна в натурі,

в с т а н о в и в:

14 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив визнати 1/3,56 частини будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , вартістю 726 008 грн, спільною сумісною власністю подружжя, взнати за ОСОБА_1 право власності на 1/7 частину будинку АДРЕСА_1 вартістю 363004 грн та стягнути з відповідачки на його користь 363004 грн в рахунок 1/7 частини вартості будинку та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 . В поданій 11.11.2024 позовній заяві уточнив позовні вимоги, які підтримав в ході судового розгляду, просив визнати покращення прибудинкової території, господарських споруд та будинку виконане спільно в період з березня 2004 року по червень 2020 року по АДРЕСА_1 , вартістю 662180 грн спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/100 частини будинку АДРЕСА_1 за розміром та варіантом розподілу № 1 висновку експертів №3318/3319, за результатами проведення комплексної судової будівельно-технінної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 29.08.2024, виділивши ОСОБА_1 у користування частину позначену зеленим кольором на схемі висновків експертів, а саме кімнату «1-10» розміром 17,2 кв.м, та кімнату(кухню) «1-3», розміром 14,6 кв. м, розташованих на 1 -му поверсі будинку.

В обгрунтування позовної заяви вказував, що у фактичних шлюбних відносинах він перебував з відповідачкою з листопада 2000 року по 13 червня 2020 року, весь цей час вони вели спільне господарство та набували спільне майно. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 січня 2023 року у справі № 541/2282/20 був встановлений факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1 січня 2004 року до 13 червня 2020 року. 15 листопада 2003 року він придбав будинок, загальною площею 162 кв.м з господарськими будівлями: гаражем, сараєм, вбиральнею, та іншими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Пізніше він подарувати відповідачці вказаний будинок. У процесі спільного проживання сам будинок, господарські споруди та прибудинкова територія постійно покращувались, у 2004 році він висадив садок, у 2005 році проведена ревізія та капітальний ремонт водопостачання та водовідведення будинку, замінені труби; у 2006 році оздоблена та устаткована кухня, у 2007 році зроблені натяжні стелі, перероблена система внутрішнього опалення, у 2008 році оздоблена та обладнана ванна кімната, встановлена дорога сантехніка, у 2009-2010 році оздоблена зала, у 2013 році збудований погріб та підвальне приміщення сараю, у 2014 році покладена тротуарна плитка, бордюри, у 2015 році побудований фонтан, у 2017 році встановлена металопластикова огорожа, металорозсувні ворота та інші роботи.

В середині будинку постійно проводились покращення. У 2010 році зроблені дубові панелі, проведена нова електропроводка та замінені двері, оздоблена стеля та стіни, у 2011- 2012 роках оздоблений другий поверх, де знаходяться три спальні, оздоблені стіни, стеля, електропроводка, замінені четверо дверей, застелений ламінат на підлогу, у 2013 році замінені вікна на пластикові, збудований вхідний коридор з вулиці, покладена плитка на підлогу, зроблена стеля, вхідні двері, проведена заміна димових та вентиляційних каналів. Відповідно до висновку експертів №3318/3319 за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 29.08.2024 по даній цивільній справі повністю підтверджені перепланування будинку, проведення у будинку ремонтних та оздоблювальних робіт у період спільного проживання, будівництво господарських споруд та покращення огорожі, відмостки, каналізації та ін. , вартість яких складає 662180 грн.

Експертизою визначені варіанти розподілу вказаного будинку відповідно до його частини вартості покращень вказаного будинку, які визначені схематичними планами у висновках експертизи, тому позивач просив виділити йому частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка складає 11/100 частини вказаного будинку за першим варіантом розподілу, а саме; позначеного зеленим кольором на схемі до висновків експертів.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 30 березня 2023 року відкрито загальне провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання .

У поданому 24 квітня 2023 року відзиві на позовну заяву відповідачка позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Вказувала, що вона дійсно спільно проживала з позивачем з листопада 2000 року по 13 червня 2020 року, що будо встановлено рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.01.2023. В період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме 15 листопада 2003 року за спільні кошти, внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав і обов`язків, на підставі договору купівлі- продажу на ім`я позивача було придбано спірний житловий будинок. В період перебування у фактичних шлюбних відносинах, позивач ОСОБА_1 подарував їй вказаний будинок, тобто він є її особистою приватною власністю, та не може бути визнаним спільною сумісною власністю подружжя. У своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що він вкладав майже всі зароблені кошти отримані ним від підприємницької діяльності на дороговартісні ремонтно-будівельні роботи в зазначеному будинку, тоді як, ремонт житла, в якому вони проживали був зроблений з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї. Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною будинку та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. Вважала, що такі доводи позивача не можуть бути підставою для задоволення позову в цій частині, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, грунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року по справі призначено комплексну судову будівельно - технічну, оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизу, провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 27 вересня 2024 року провадження по справі поновлене у зв`язку з поверненням справи з експертної установи з наданим висновком експерта.

Ухвалою суду від 13 листопада 2024 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник, адвокат Бондаренко С.Г. в судовому засіданні позовні вимоги викладені в уточненій позовній заяві підтримали та просили їх задовольнити з підстав вказаних у позові.

Представник відповідачки, адвокат Жага Е.Г. просив відмовити в задоволенні позову, оскільки спірний будинок є особистою приватною власністю позивачки та здійснені ремонтні роботи в період спільного проживання сторін є невід`ємною частиною будинку та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. Просив стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.01.2023 встановлено факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року, коли набрав чинності Сімейний кодекс України.

15 листопада 2003 року ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу, набуто право власності на житловий будинок з надвірними побудовами АДРЕСА_1 (а.с.18 том 1).

В подальшому, 10 березня 2004 року, на підставі договору дарування, ОСОБА_1 безоплатно передав у дар, ОСОБА_2 , житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.19 том 1).

Право власності ОСОБА_2 на відповідне нерухоме майно зареєстроване 11.03.2004 року (а.с.20 том 1).

Відповідно до висновків експертів №3318-3319 від 29,08.2024 за результатами проведення комплексної судової будівельно технічної, оціночно будівельної та оціночно земельної експертизи, ринкова вартість проведених поліпшень у домоволодінні по АДРЕСА_1 , в період з березня 2004 року по червень 2020 року, 662180 грн. Частка невід`ємних поліпшень у вартості житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 складає 22%. Розподіл житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до розміру часток співвласників (11/100 та 89/100), що припадають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з урахуванням виконаних невід`ємних поліпшень у домоволодінні, технічно неможливий. Враховуючи об`ємно-планувальне рішення житлового будинку, розташування господарських будівель і споруд та вимоги нормативно-правових актів у галузі будівництва, провести розподіл житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 технічно можливо з незначним відступом від часток співвласників (11/100 та 89/100). Запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , з незначним відступом від часток співвласників (11/100 та 89/100) (а.с. 2-62 том. 2).

Спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Зокрема, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК).

За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Так, за змістом положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник житлового будинку, квартири (їх частини) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (стаття 355 ЦК).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина 1 статті 356 ЦК).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини 1, 3, 4 статті 368 ЦК).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина 1 статті 60 СК).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1 статті 68 СК).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК).

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Таким чином, житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не належить до спільної сумісної власності подружжя, оскільки вважається особистою приватною власністю ОСОБА_2 відповідно до ч.1 ст.57 СК України, так як отриманий у дар відповідно до договору дарування від 10.03.2004, а тому не підлягає поділу між сторонами.

Позивач вказував, що він вкладав майже всі зароблені кошти отримані ним від підприємницької діяльності на дороговартісні ремонтно-будівельні роботи в спірному будинку.

Однак, ремонт житла, в якому проживали сторони зроблений з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї. Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною будинку та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають.

Відповідно до висновків Верховного Суду наданих у постанові від 12.05.2020 року за наслідком касаційного перегляду судових рішень у цивільній справі №243/5477/15-ц, де зазначено, що здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають.

Також відповідно до позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 22.09.2020 справа №214/6174/15-ц втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу №1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом.

У статті 62 СК України таке втручання у право особистої приватної власності передбачено. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.

Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Відповідно до висновків експертів №3318-3319 від 29,08.2024 за результатами проведення комплексної судової будівельно технічної, оціночно будівельної та оціночно земельної експертизи встановлено, що у період з 03.03.2004 по 23.09.2021 відбулися наступні зміни у спірному домоволодінні, що відображені в інвентаризаційній справі: збудовано погріб «б» та альтанку «Д», зведено огорожу №6 за житловим будинком та замінено конструктивні елементи огорожі №1 (азбестоцементні фанерні листи по металевим стовпам на металопрофіль), виконано вимощення з тротуарної плитки . Також відбулися зміни у житловому будинку: приміщення «1-4» площею 42,1 кв.м переплановано та утворено два приміщення «1-4» площею 24,3 кв.м. та «1-8» площею 17.2 кв.м.; площа приміщення санвузла «1-2» зменшилась з 8,3 кв.м. до 8,2 кв.м.; в приміщенні санвузла влаштовані сантехнічні прилади (біде, душова кабіна та ванна); закладено віконний проріз в приміщенні «1-9»; в приміщенні «1-8» замуровано та влаштовано віконний проріз. Роботи по встановленню електропроводки, заміна димових та вентиляційних каналів, роботи з ремонту систем внутрішнього опалення, ревізія та капітальний ремонт водопостачання та каналізації будинку, висадження саду відносяться до прихованих. За проведеними розрахунками вартість ремонтних робіт в житловому будинку складає 487172 грн. Вартість відтворення альтанки, вимощення ІІ та огорожі №6 (з воротами) становить 314805 грн. Таким чином вартість проведених невід`ємних поліпшень житлового будинку, господарських будівель та споруд в домоволодінні АДРЕСА_1 складає 801977 грн. Ринкова вартість проведених поліпшень у домоволодінні по АДРЕСА_1 , в період з березня 2004 року по червень 2020 року складає 662180 грн. Частка невід`ємних поліпшень у вартості житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 складає 22%.

Таким чином, судом встановлено, що об`єкт нерухомості не зазнав значних перетворень та ці перетворення не є такими, що істотно збільшили вартість майна, тому суд погоджується з твердженням відповідачки, що ремонт проведений в будинку в інтересах сім`ї та здійснений для поліпшення умов проживання, та вважає, що доводи позивача не можуть бути підставою для задоволення позову.

Окрім того, вимоги позивача стосуються поліпшень, що не являються самостійним об`єктом права власності та не перебувають в цивільному обігу, а є невід`ємною частиною основної речі, житлового будинку, тобто заявлення позивачем вимоги про визнання майном певних поліпшень не грунтуються на законі.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю позивача та відповідачки покращень прибудинкової території господарських споруд та будинку АДРЕСА_1 вартістю 662180 грн та визнання за ОСОБА_1 права власності на 11/100 частини будинку АДРЕСА_1 за розміром, визначеним висновками судової експертизи за варіантом розподілу № 1 висновку експертів №3318/3319, за результатами проведення комплексної судової будівельно-технінної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 29.08.2024, виділивши ОСОБА_1 у користування частину позначену зеленим кольором на схемі висновків експертів, а саме кімнату «1-10» розміром 17,2 кв.м, та кімнату(кухню) «1-3», розміром 14,6 кв. м, розташованих на 1 -му поверсі будинку необхідно відмовити.

Розподіляючи судові витрати суд керується наступним.

У відповідності до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, відповідачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн., що підтверджується квитанцією про оплату вартості правової допомоги (а.с.83). Відповідач не заявив клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, тому зважаючи на вищевикладене, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 264, 265 , 354 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю позивача та відповідачки покращень прибудинкової території господарських споруд та будинку АДРЕСА_1 вартістю 662180 грн. виконані в період з березня 2004 року по червень 2020 року та виділення вказаних покращень в натурі.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20000 гривень .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення до Полтавського апеляційного суду області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 07 лютого 2024 року.

Суддя О. А. Городівський