Номер провадження 2/754/1000/25
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А.,

за участю представника позивача Басалиги Д.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін

01 жовтня 2024 року позивач звернувся до Суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 00-8977067 від 31.07.2023. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ", первісний кредитор, надав відповідачці суму кредитного ліміту в розмірі 5000,00 грн. Відповідачка належним чином не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 17 750,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12500,00 грн - нараховані відсотки за користування кредитом за період з 31.07.2023 по 27.11.2023; 250,00 грн - комісія.

ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" відступило право вимоги позивачу відповідно до договору факторингу.

22 листопада 2024 року відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити у задоволенні позову. Вона посилається на те, що:

- позивач не довів належним чином перехід права вимоги за договором факторингу, оскільки наданий ним витяг з реєстру боржників не є належним та допустимим доказом, оскільки це має бути реєстр, що підписаний обома сторонами договору факторингу;

- позивач не надав достатньо доказів отримання відповідачкою коштів за кредитним договором, що унеможливлює встановлення дійсного розміру заборгованості та періодів її нарахування;

- позивач не довів факт укладання кредитного договору, відповідачці не видавалися одноразові ідентифікатори у формі алфавітно-цифрових послідовностей, а надана позивачем роздруківка кредитного договору не підтверджує факту його підписання електронним цифровим підписом;

- позивач нараховав відсотки за користування кредитом за межами строку кредитування.

02.12.2024 представника позивача засобами "Електронний суд" подав відповідь на відзив, просить позовні вимоги задовольнити повністю. Він стверджує:

- між ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та відповідачкою укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений;

- у матеріалах справи є лист про успішне перерахування коштів відповідачці;

- позивач нараховує суму коштів за користування кредитом у відповідності до умов договору. Наданий розрахунок у повній мірі відображає всі складові заборгованості та відповідає умовам договору;

- перехід права вимоги підтверджується наданим актом приймання-передачі реєстру боржників та реєстром боржників, де під № 2829 зазначена відповідачка.

КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

28 листопада 2024 року Деснянський районний суд м. Києва задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів у емітента банківської картки, на яку були переказані кошти. 9 січня 2025 року АТ КБ "ПриватБанк" надіслав до Суду витребувані документи.

Представник позивача у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача просила розглядати справу без участі сторони відповідача, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

УСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ ТА ЇХ ОЦІНКА СУДОМ

31.07.2023 між ТОВ "Качай Гроші" та відповідачкою укладено договір кредитної лінії №00-8977067, за умовами якого відповідачка отримала суму кредитного ліміту у розмірі 5000,00 грн, строк дії кредитно лінії складає 120 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 28.11.2023 або достроково (пункти 1.2., 1.3. договору), а також оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 20 серпня 2023 протягом дії кредитної лінії, сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами (пункт 1.3.1 договору).

Суд відхиляє аргументи відповідачки щодо відсутності доказів укладення кредитного договору та отримання коштів як безпідставні.

Суд встановив, що кредитний договір сторони уклали в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію».

Зокрема, цей договір підписано ел. підписом позичальника 31.07.2023 о 21:13:39. Електронний підпис позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб. телефону НОМЕР_1 (доказ - довідки про ідентифікацію, видана директором ТОВ "Качай Гроші" Т.В. Криничка).

Належність цього номера відповідачці, а також факт перерахування 5000 грн на кредитну картку № НОМЕР_2 підтверджено відповіддю АТ КБ "Приватбанк" та випискою з банківського рахунку за період з 31.07.2023 по 04.08.2023.

Отже, позивач довів обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Натомість, відповідачка, заперечуючи проти позову, не виконала свій обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

Так, відповідачка, заперечуючи факт отримання одноразового ідентифікатора та підписання ним кредитного договору, могла звернутися до оператора мобільного зв`язку для отримання деталізації дзвінків та SMS-повідомлень за період, коли, за твердженням позивача, було укладено договір. Ця деталізація могла б спростувати факт отримання нею SMS-повідомлень з одноразовим ідентифікатором, на який посилається позивач.

Крім того, відповідачка могла надати Суду довідку від банку-емітента, що кредитна картка № НОМЕР_2 їй не належить, або ж що спірні кошти на її рахунок не надходили.

Врешті-решт, відповідачка не була позбавлена права заявити клопотання про витребування доказів, зокрема, щодо обставин отримання нею одноразового ідентифікатора та використання її номера мобільного телефону.

У цій справі відповідачка, стверджуючи про неукладеність кредитного договору та неотримання коштів, повинна була надати Суду відповідні докази, які б підтверджували її позицію і спростували докази, які надані позивачем.

Отже, Суд виходить зі доведеності позивачем обставин отримання Відповідачкою коштів у розмірі 5000,00 грн та їх неповернення кредитодавцю у строк до 28.11.2023.

Позичальник зобов?язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 20 серпня 2023 протягом дії кредитної лінії, а також зобов?язаний сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами (пункт 1.3.1 договору).

Процентна ставка становить: 0,75% (знижена процентна ставка становить) - в межах строку надання кредиту, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день; 2,50% (стандартна процентна ставка) - у межах строку користування кредитом після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення кредиту (1.4.1, 1.4.2. договору).

Позичальник зобов?язаний також сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 5,00% від суми кредиту, що складає: 250.00 грн (пункт 1.5, договору).

Позивач нарахував відповідачці заборгованість зі сплати процентів за період з 21.08.2023 по 27.11.2023 - відсоткова ставка 2.50%% (пункт 1.4.2. договору). 125,00 грн * 100 днів = 12 500,00 грн.

Відповідачка стверджує, що позивач нарахував проценти за межами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, пункт 8.38 постанови 18 березня 2020 у справі № 902/417/18).

Суд встановив, що строк дії кредитно лінії складає 120 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 28.11.2023.

Позивач нарахував проценти за користування за період з 21.08.2023 по 27.11.2023, тобто в межах строку кредитування.

Відповідачка, заявляючи заперечення про нарахування проценти за межами строку кредитування, послалась на норми права та постанови Верховного Суду, але не визначила обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, зокрема, який строк кредитування.

Суд перевірив розрахунок позивача і встановив, що нараховані позивачем відсотки за користування кредитом повністю відповідають умовам договору, вони нараховувалися протягом 120 днів, тобто протягом дії кредитної лінії. Наданий розрахунок заборгованості відображає усі складові боргу та відповідає умовам договору.

Щодо переходу права вимоги до нового кредитора

Відповідачка стверджує, що позивач не довів належним чином перехід права вимоги за договором факторингу.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Зокрема, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (абзац перший частини першої статті 1077 ЦК України).

Відповідності до частини першої статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Верховний Суд виснував, що "боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора" (постанова від 18.06.2020 у справі № 681/44/15-ц).

Суд у цій справі встановив, що позивач набув право вимоги до відповідчаки на підставі договору факторингу № №1-10042024, що був укладений 10.04.2024 з ТОВ "Качай Гроші".

За цим договором відступлення права грошової вимоги, належних ТОВ "Качай Гроші" за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від ТОВ "Качай Гроші" до позивача відбувається у дату відступлення.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витягз нього (частина друга статті 95 ЦПК України)

Позивач надав Суду акти приймання -передачі до реєстр боржників за кредитними договорами, витяг з Реєстр боржників, а також копію Реєстр боржників, який підписаний директором ТОВ "Качай Гроші", ТОВ "Факторинг Партнерс" та скріплений їхніми печатками.

У цьому реєстрі ОСОБА_1 знаходиться за номером 2829.

Заперечення відповідачки щодо неналежного доведення позивачем факту відступлення права вимоги є необґрунтованими. Надані позивачем докази, зокрема договір факторингу, акти приймання-передачі та засвідчена копія реєстру боржників, є достатніми для підтвердження переходу права вимоги від ТОВ "Качай Гроші" до ТОВ "Факторинг Партнерс" за кредитним договором, укладеним з відповідачкою.

Отже відповідачка зобов`язана сплатити позивачеві заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 750,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12500,00 грн - нараховані відсотки за користування кредитом за період з 31.07.2023 по 27.11.2023; 250,00 грн - комісія.

Розподіл судових витрат

Щодо судового збору

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Суд задовольнив позов повністю, тому сплачений позивачем судовий збір покладається на на відповідачку.

Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу і сформувала висновок, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 188 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 119 постанови 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

За висновком Великої Палати Верховного Суду критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 189 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 145 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 179 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) також зазначено, що:

"127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо".

Отже, для того щоб суд визнав судові витрати підлягаючими відшкодуванню, вони повинні відповідати обом критеріям: бути реальними (фактично понесеними) та розумними (пропорційними). Суд, застосовуючи ці критерії, забезпечує справедливий розподіл судових витрат між сторонами і запобігає зловживанням з боку однієї зі сторін.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Позивач просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9 000,00 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додав (в копіях):

1.договір про надання правничої допомоги №02-07/2024 від "02" липня 2024 року;

2.платіжне доручення № від 12 вересня 2024 року на суму 45 000,00 грн, призначення платежу "надання правової допомоги згідно договору № 02-07/2024 від 02.07.2024 року про надання правової допомоги";

3.заява на надання юридичної допомоги № 43 від 05.07.2024;

4.витяг з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024.

Суд оцінив витяг з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 і встановив, що:

- послуга з надання усної консультації з вивченням документів складає 3 000,00 грн (2 год.);

- складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду складає 6 000,00 грн ( 2 год.).

Суд, враховуючи малозначність та типовість справи, що не передбачає значних часових витрат, дійшов висновку про завищення представником позивача часу, витраченого на усну консультацію та вивчення документів. У зв`язку з цим, суд ухвалив рішення про часткове відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру.

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521) заборгованість за договором № 00-8977067 від 31.07.2023 у розмірі 17750,00 грн (в тому числі заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 12500,00 грн - заборгованість за комісіями - 250,00 грн).

Стягнути з ОСОБА_1 (місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521) понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521) понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. У стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 03.02.2025.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО