ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

м. Київ

справа № 756/1428/22

провадження № 61-12287св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сердюка В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Петрова В. В., Пророка В. В., Ситнік О. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Новак Андрій Ігорович, про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центаріс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Центаріс» на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року в складі колегії суддів Білич І. М., Лапчевської О. Ф., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та історія справи

У червні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Центаріс» (далі - ТОВ «Центаріс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року позовні вимоги ТОВ «Центаріс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири залишено без задоволення.

24 січня 2023 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Новак А. І., надійшла заява про ухвалення у справі додаткового рішення, в якій заявниця просила стягнути з позивача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 180 000,00 грн.

Заяву про ухвалення додаткового рішення обґрунтовано тим, що у цій справі суд відмовив ТОВ «Центаріс» у задоволенні позовних вимог, зокрема до ОСОБА_1 , у зв`язку із чим понесені нею судові витрати мають бути відшкодовані позивачем.

Між адвокатом Новаком А. І. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги від 01 вересня 2022 року та додаткову угоду цією ж датою, якою обумовлено вартість години робіт адвоката у розмірі 6 000,00 грн. 20 січня 2023 року між сторонами договору підписано акт виконаних робіт за цим договором, згідно з яким перераховані вчинені адвокатом послуги із надання професійної правничої допомоги та зазначено, що на указані дії останнім було витрачено 30 годин, загальна вартість наданих послуг становить 180 000,00 грн.

17 лютого 2023 року до Оболонського районного суду міста Києва надійшли заперечення ТОВ «Центаріс» на заяву про ухвалення додаткового рішення, які обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не надала доказів реального понесення судових витрат, а визначений заявницею розмір таких витрат не відповідає критеріям розумності та співмірності їх вартості зі складністю справи. ТОВ «Центаріс» подало клопотання про зменшення розміру відповідних судових витрат зі 180 000,00 грн до 3 000,00 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та мотиви його ухвалення

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року стягнуто з ТОВ «Центаріс» на користь ОСОБА_1 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, однак у зв`язку з тим, що відповідачка має понести витрати на професійну правничу допомогу шляхом сплати цих коштів на рахунок адвоката, суд вважав можливим компенсувати на її користь такі витрати у розмірі 6 000,00 грн, що є обумовленою вартістю години роботи адвоката за договором про надання правової допомоги, та стягнути вказану суму з позивача ТОВ «Центаріс».

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції та мотиви його ухвалення

Постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року скасовано та постановлено нове судове рішення, за яким заяву представника ОСОБА_1 адвоката Новака А. І. задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Центаріс» на користь ОСОБА_1 90 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про ненадання ОСОБА_1 попереднього (орієнтовного) розрахунку, що стало підставою для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, є необґрунтованим. Інтереси відповідачки під час розгляду справи у суді першої інстанції представляв адвокат Новак А. І. Суду було подано докази надання адвокатом професійної правничої допомоги та розрахунок таких витрат. Разом із тим суд апеляційної інстанції, оцінивши наданий розрахунок за критеріями реальності надання послуг та співмірності їх вартості зі складністю справи, встановив, що стягненню з ТОВ «Центаріс» на користь ОСОБА_1 підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 90 000,00 грн, надання яких підтверджено доказами, долученими до матеріалів справи, та які оцінені апеляційним судом.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

17 серпня 2023 року ТОВ «Центаріс» подало до Верховного Суду із касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року та залишити у силі додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19), від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) та у постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 367/1267/20 (провадження № 61-9573св22).

ТОВ «Центаріс» зазначає, що представник відповідачки не надав суду розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу та документи на підтвердження понесення таких витрат. Визначений відповідачкою розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та є неспівмірним зі складністю цієї справи. За умовами додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги передбачено, що оплата гонорару адвоката має бути здійснена протягом трьох днів після підписання акту здачі-приймання робіт (послуг), однак відповідачка не надала суду докази здійснення такої оплати.

Інші учасники справи не скористались правом подання відзиву на касаційну скаргу.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2023 року поновлено заявнику строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

У вересні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

Суд першої інстанції установив, що 27 вересня 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Новак А. І. подав відзив на позовну заяву, до якого не було додано попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, а також не долучено договору про надання правової допомоги та додаткової угоди до нього, які датовані 01 вересня 2022 року.

Суд першої інстанції також указав, що відповідач ОСОБА_1 має понести витрати на професійну правничу допомогу шляхом сплати відповідних коштів на рахунок адвоката, тому суд вважав можливим компенсувати на її користь витрати у розмірі 6 000,00 грн, що є обумовленою вартістю години роботи адвоката згідно з договором про надання правової допомоги, стягнувши їх з ТОВ «Центаріс».

Апеляційний суд установив, що у цій справі рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року позов ТОВ «Центаріс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору недійсним залишено без задоволення.

Інтереси ОСОБА_1 у суді першої інстанції представляв адвокат Новак А. І. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 02 вересня 2022 року та свідоцтва серія КВ № 000635 від 15 липня 2019 року.

23 січня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Новак А. І. направив до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 180 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат до вказаної заяви адвокат долучив:

- договір № 01-09-2022 про надання правової допомоги від 01 вересня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Новаком А. І., за умовами якого порядок, умови, вартість послуг за цим договором визначаються сторонами окремо в додаткових угодах; після виконання робіт, зазначених у додаткових угодах до цього договору, сторони підписують акт здачі-приймання робіт (послуг), який підтверджує факт виконання взятих на себе сторонами зобов`язань за додатковою угодою про виконання робіт та оплати послуг;

- додаткову угоду № 1 до договору від 01 вересня 2022 року, в якій сторони визначили, що гонорар адвоката за надання послуг становить 6 000,00 грн за одну годину роботи адвоката;

- акт приймання-передачі наданих послуг № 1, підписаний сторонами 20 січня 2023 року, який містить перелік наданих послуг та їх вартість, загальна сума яких становить 180 000,00 грн.

17 лютого 2023 року ТОВ «Центаріс» направило на адресу суду першої інстанції заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення суду щодо розподілу судових витрат та, зокрема, зазначило, що відображена у поданих адвокатом Новаком А. І. документах інформація не відповідає критеріям розумності та необхідності, а також реально витраченому адвокатом часу на виконання відповідних робіт, а заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

Згідно з актом приймання-передавання наданих послуг № 1, підписаного ОСОБА_1 та адвокатом Новаком А. І. 20 січня 2023 року, адвокат надав послуги та витратив час на: підготовку клопотання про відкладення розгляду справи - 0,5 год; підготовку клопотання про ознайомлення з матеріалами справи в суді - 1 год; ознайомлення з матеріалами справи - 2 год; аналіз позовної заяви та матеріалів справи - 2 год; підготовку відзиву на позовну заяву - 5 год; підготовку клопотання про зупинення провадження у справі - 1,5 год; підготовку клопотання про застосування строків позовної давності - 1,5 год; підготовка до судового засідання на 19 жовтня 2022 року - 1 год; представництво у судовому засіданні 19 жовтня 2022 року - 2 год; підготовку до судового засідання на 30 листопада 2022 року - 1 год.; представництво у судовому засіданні 30 листопада 2022 року - 2,5 год; підготовку промови адвоката - 4 год; підготовку клопотання про підключення до електронного суду - 1 год; підготовку до судового засідання на 18 січня 2023 року - 1 год; представництво у судовому засіданні 18 січня 2023 року - 2 год; підготовку заяви про стягнення витрат на правничу допомогу - 2 год.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржене судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи заявника є неприйнятними з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

З огляду на положення статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19 (провадження № 61-16587св19).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження № 14-280цс18).

Згідно із частинами першою та другою статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі № 336/1448/22 (провадження № 61-7275св24).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) викладено такі висновки щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу:

«136. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта-шоста статті 137 ЦПК України).

137. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

138. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

139. У розумінні умов частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

140. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

141. Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

142. Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

143. У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

144. Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

145. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення».

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції установив, що ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Новак А. І., вчинила дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу.

Так, у відзиві на позовну заяву, поданому 27 вересня 2022 року, представник ОСОБА_1. згідно з вимогами пункту 8 частини третьої статті 178 ЦПК України повідомив суд, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які планує понести ОСОБА_1 складає приблизно 100 000,00 грн.

Також представник ОСОБА_1. указав, що деталізований розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу разом із підтверджуючими документами буде надано суду після ухвалення у справі судового рішення, оскільки точний розмір указаних витрат буде залежати від кількості судових засідань, процесуальних документів, які необхідно буде готувати в цій справі, а також фактично витраченого часу на виконання належного представництва інтересів сторони в цій справі.

ТОВ «Центаріс» скористалося своїм правом на подання заперечень щодо вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які були враховані судами.

Суд апеляційної інстанції установив обставини, на які посилалася ОСОБА_1 , у взаємозв`язку із доводами заперечень ТОВ «Центаріс».

Оцінюючи реальність та співмірність наданих адвокатом послуг, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні указав таке.

Клопотання адвоката про підключення до електронного суду, на підготовку якого він витратив 1 год роботи, не було розглянуто, тому вартість цієї послуги в загальній сумі 6 000,00 грн має бути виключена із загальної вартості наданих послуг.

У задоволенні заяви про зупинення провадження у справі, на підготовку якої адвокатом витрачено 1,5 год роботи, судом першої інстанції було відмовлено, тому вартість цієї послуги в загальній сумі 9 000,00 грн має бути виключена із загальної вартості наданих послуг.

Заява про застосування строку позовної давності, на підготовку якої адвокатом витрачено 1,5 год роботи, судом першої інстанції не розглядалася, тому вартість цієї послуги в загальній сумі 9000,00 грн підлягає виключенню із загальної вартості наданих послуг.

За актом приймання-передавання наданих послуг № 1 від 20 січня 2023 року, адвокатом витрачено 2 год на представництво інтересів відповідача у судовому засіданні, призначеному на 19 жовтня 2022 року. Судове засідання було призначено судом на 19 жовтня 2022 року о 10 год, яке фактично розпочалось о 10 год 18 хв, а закінчилось о 10 год 30 хв, що підтверджується протоколом судового засідання, тому зазначений адвокатом у акті час на представництво інтересів відповідача у судовому засіданні призначеному на 19 жовтня 2022 року не відповідає реально витраченому часу.

Також у акті адвокатом зазначено, що на представництво інтересів відповідача в суді 30 листопада 2022 року ним витрачено 2,5 год робочого часу. Судове засідання, яке було призначено на 30 листопада 2022 року о 14 год, розпочалося о 14 год 05 хв, а закінчилося о 14 год 46 хв, що підтверджується протоколом судового засідання, тому зазначений адвокатом в акті час на представництво інтересів відповідача у судовому засіданні призначеному на 30 листопада 2022 року не відповідає реально витраченому часу.

Також не відповідає реально витраченому зазначений адвокатом у акті час (2 год) на представництво інтересів відповідача у судовому засіданні призначеному на 18 січня 2023 року, оскільки, судове засідання 18 січня 2023 року було призначено судом на 10 год 30 хв, розпочалося о 10 год 39 хв, а закінчилося о 12 год.

Вартість послуг на представництво інтересів відповідача у судових засіданнях, підлягають зменшенню із визначеної вартості адвокатом з 39 000,00 грн до 16 600,00 грн.

Крім того, в акті від 20 січня 2023 року адвокатом зазначено про витрачений ним час на ознайомлення з матеріалами справи - 2 год. У матеріалах справи міститься клопотання адвоката Новака А. І. про ознайомлення з матеріалами справи, на якому здійснено напис адвоката про те, що 12 вересня 2022 року він ознайомився з матеріалами справи. Однак доказів на підтвердження того, що адвокатом витрачено час на ознайомлення саме 2 год, матеріали справи не містять. Колегія суддів врахувала, що на момент ознайомлення адвоката з матеріалами справи, справа складалася з 1 тому, який містив 188 аркушів. Зазначений адвокатом час на ознайомлення з матеріалами справи, колегія суддів вважала завищеним.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції установив, що у цій справі стягненню з позивача на користь ОСОБА_1 підлягають витрати на професійну правничу допомогу у сумі 90 000,00 грн.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо понесених заявницею витрат на професійну правничу допомогу, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що критерію реальності та співмірності із обставинами цієї справи відповідає розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 90 000,00 грн, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення указаної суми з позивача на користь ОСОБА_1 .

Щодо доводів касаційної скарги

Перевіряючи доводи заявника про неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19), від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) та у постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 367/1267/20 (провадження № 61-9573св22), колегія суддів враховує таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) суд касаційної інстанції, зокрема, відмовив у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

На відміну від указаної справи, у справі, яка переглядається суд апеляційної інстанції установив, що представник ОСОБА_1 надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікувала понести у зв`язку з розглядом цієї справи. Оскаржене у цій справі судове рішення ухвалено за фактичних обставин, відмінних від справи № 904/4494/18.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) та у постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 367/1267/20 (провадження № 61-9573св22) витрати на професійну правничу допомогу були розподілені, залежно від установлених у цих справах фактичних обставин їх понесення сторонами.

Тому висновки, викладені в судовому рішенні суду апеляційної інстанції, яке переглядається у цій справі, не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) та у постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 367/1267/20 (провадження № 61-9573св22).

Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц, провадження № 14-43цс22).

Отже, правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а тому колегія суддів не погоджується із посиланнями заявника на неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норми права, викладених у постанові Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень норм матеріального права у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Неспроможними є доводи касаційної скарги ТОВ «Центаріс» про те, що представник відповідачки не надав суду розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі докази містяться в матеріалах справи, вони проаналізовані апеляційним судом з викладенням відповідних висновків про допустимість таких доказів, що не спростовано позивачем.

Доводи ТОВ «Центаріс» про те, що визначений відповідачкою розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та є неспівмірним зі складністю цієї справи враховані судом апеляційної інстанції, який за наслідками дослідження відповідних доводів учасників справи зменшив заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу із 180 000,00 грн до 90 000,00 грн, аргументувавши своє рішення критеріями реальності понесення відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу та їх співмірності із обставинами цієї справи.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачка не надала суду докази здійснення фактичної оплати витрат на професійну правничу допомогу не дають суду касаційної інстанції підстав для скасування оскарженого судового рішення, оскільки положення чинного законодавства передбачають, що відшкодуванню підлягають понесені витрати на професійну правничу допомогу, як ті, що фактично сплачені стороною у справі, так і ті, що мають бути сплачені. При цьому невиконання ОСОБА_1 умов договору, який укладений між нею та адвокатом, не може бути підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, понесення яких установив суд.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із визначеною оскарженим судовим рішенням апеляційного суду розміром витрат на професійну правничу допомогу і зводяться до переоцінки досліджених апеляційним судом доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оскарженим судовим рішенням у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RUIZ TORIJA v. SPAIN, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE PONOMARYOV v. UKRAINE), рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року, заява № 3236/03).

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа «Проніна проти України», заява № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» (CASE SERYAVIN and others v. UKRAINE), заява № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з вимогами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Враховуючи наведене, касаційну скаргу ТОВ «Центаріс» слід залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року - без змін.

Щодо судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи судом касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центаріс» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. В. Сердюк

СуддіВ. М. Ігнатенко

В. В. Петров

В. В. Пророк

О. М. Ситнік