Справа № 404/5056/22
Номер провадження 2/404/1263/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі :

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі Коцюбі Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, просив суд

визнати відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відповідача з вказаної квартири. Стягнути з відповідача сплачений судовий збір у сумі 992,40 грн.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що відповідно до паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Кіровським РВ у м. Кіровограді УДМС України в Кіровоградській області від 24 квітня 2015 року, позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Відповідно до посвідчення офіцера серії НОМЕР_3 від 09 липня 2018 року перебуває на військовій службі в Збройних Силах України у званні старшого лейтенанта.

Відповідно до договору купівлі - продажу квартири № 2882 від 03 серпня 2001 року, що був укладений між позивачем та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кріпким В.В., він ОСОБА_1 є власником квартири, загальною площею 39,99 кв.м., житлова площа - 24,78 кв.м. під № 50, яка знаходиться в будинку під номером АДРЕСА_2 .

Вказано, що з 17 листопада 2001 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Від шлюбу мають сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 13 січня 2003 року.

Відповідно до рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 жовтня 2013 року по справі № 404/7473/13-ц шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано. Проте, оскільки їх син був неповнолітнім, то усно домовилися, що вона поживе у квартирі доки син не досягне повноліття.

Син знаходиться повністю на утриманні позивача. Він самостійно оплачує всі комунальні послуги, дбає про квартиру. За власні кошти робив поточні ремонти. Відповідно до договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 30 жовтня 2002 року, укладеного між ним та начальником КРЕП 5 Перкіною Ларисою Іванівною, саме позивач здійснює оплату за обслуговування та ремонт житлового будинку. Відповідач не приймає участі у підтриманні квартири в належному стані, оскільки вважає, що вона не зобов`язана цього робити, так як не має права на помешкання.

Позивач вказує, що вони з відповідачем проживають у його квартирі як співмешканці, побутом не пов`язані, тому подальше проживання є недоцільним та порушує його право на особисте життя та право вільно розпоряджатися, користуватися та володіти своїм майном.

Усі витрати на утримання сина здійснює сам позивач. Відповідно до договору про навчання у закладі вищої освіти № 128620 від 15 вересня 2020 року, здійснює оплату за навчання сина, ОСОБА_4 у Центральноукраїнському національному технічному університеті державної форми власності, за спеціальністю «Кібербезпека», строком до 01 липня 2024 року.

На даний час, колишня дружина має власне помешкання, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Однак, продовжує користуватися його помешканням та не бажає добровільно знятися з реєстрації з квартири, що належить йому та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , хоча і має можливість зареєструватися в іншому помешканні.

Вважає що у нього, як у власника квартири, на підставі договору купівлі-продажу квартири № 2882 від 03 серпня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кріпким Юрієм Васильовичем, є всі підстави звернутися до суду за захистом свого порушеного права з відповідною позовною заявою про усунення перешкод у здійсненні права користуватися та розпоряджатися своїм майном, вище зазначеною квартирою, шляхом виселення відповідача, оскільки на даний час вона не являється співвласником квартири та створює нестерпні умови для життя.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 березня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

09 травня 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що за кошти сторін 03 серпня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу була придбана у власність квартира АДРЕСА_4 . Вказана квартира була придбана для подальшого проживання у ній сторін як подружжя, після реєстрації шлюбу, яка відбулася 17 листопада 2001 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 вона народила сина ОСОБА_5 , батьком якого є позивач.

З 2001 року відповідач безперервно проживає у квартирі разом з сином, а до 2013 року у квартирі проживав і позивач. З 2013 року відповідач одноособово утримує квартиру, сплачує комунальні послуги, проте, в силу відсутності зареєстрованого права власності за нею не може змінити уповноваженого квартиронаймача у договорі з КРЕП про оплату послуг з утримання будинку. З тієї ж підстави є неможливою заміна користувача комунальними послугами і у інших службах. Тому, у квитанціях про оплату комунальних послуг вказано саме позивача, в той час як фактичним платником і користувачем послуг є саме відповідач.

Вказано, що їх син ніколи не перебував на повному матеріальному утриманні позивача. Оскільки чинним законодавством передбачено обов`язок обох батьків в рівній мірі приймати участь у вихованні та утриманні своїх дітей, оплата витрат на навчання сина є обов`язком позивача як батька, оскільки витрати на придбання навчальних матеріалів, продуктів харчування, одягу та взуття несла відповідач.

Посилання позивача на одноособове утримання ним сина є недобросовісною поведінкою, оскільки достеменно знаючи що відповідач не зберігає докази витрат на сина приховав намір звернутися до суду з позовом (досудового врегулювання питання виселення відповідача з квартири не було; доказів зворотного позивачем до суду не подано). Після досягнення повноліття ОСОБА_5 , позивач неодноразово звертався до сина з приводу отримання коштів у борг, але кошти не повертав.

У чому проявляється «нестерпність» спільного проживання позивача та відповідача у квартирі є також незрозумілим, оскільки з 2013 року позивач у квартирі не проживає. Доказів чинення перешкод позивачу у проживанні у квартирі з боку відповідача до суду також не надано, що виключає взагалі наявність спору у справі.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно відповідача станом на 27 березня 2024 року відсутні відомості щодо належних ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_5 ) об`єктів нерухомого майна.

Квитанції щодо оплати витрат на утримання будинку та оплату комунальних послуг за період до 2024 року надано відповідачем, що підтверджує її проживання у квартирі та користування нею. Такі квитанції надано починаючи з 2019 року, тобто до подання позивачем позовної заяви. Самим позивачем жодних квитанцій про оплату комунальних послуг до суду не надано.

Після розірвання шлюбу між сторонами не виникало жодних непорозумінь щодо права відповідача на проживання у квартирі. Позивачу достеменно відомо, що вказана квартира є єдиним житлом відповідача, що іншої нерухомості у його колишньої дружини немає. Про існування спору відповідачу стало відомо вже після прийняття рішення судом про перехід до розгляду справи по суті, але з того часу позивач жодного разу не виходив з відповідачем на зв`язок. Усі спроби відповідача вирішити претензії позивача у позасудовому порядку до жодних результатів не призвели, оскільки позивач уникає спілкування з відповідачем.

Відповідач зазначає, що у зв`язку з розглядом судом справи нею понесені витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які складають 2 000 грн.

У судове засідання представник позивача, адвокат Мельник О.В. подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином. Представник відповідача, адвокат Суліменко Т.А. направила до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю у іншому судовому засіданні.

Представником третьої особи подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

За обставин неявки у судове засідання учасників справи, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутністю, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окремо суд зазначає, що провадження у справі відкрито у листопаді 2022 року, представник позивача просить справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача неодноразово просила суд відкласти розгляд справи. Такі дії представника відповідача на переконання суду спрямовані на затягування розгляду справи, строки розгляду якої обмежені.

Крім того, суд звертає увагу сторін на те, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається першорядно на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02).

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що 03 серпня 2001 року позивач ОСОБА_1 купив квартиру під номером АДРЕСА_4 . Вказане підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03 серпня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кріпким Ю.В., зареєстровано в реєстрі за № 2822.

17 листопада 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2013 року розірвано (справа № 404/7473/13-ц).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син, ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Відповідно до довідки № 016249/1 про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Відділу реєстрації місця проживання особи управління у сфері державної реєстрації департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 17 травня 2022 року по теперішній час.

З огляду на наведене, суд вважає доведеним, що вселення ОСОБА_2 у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (Кіровоград) відбулося в якості члена сім`ї власника, за згодою позивача.

Доводи зворотного стороною позивача в ході розгляду справи не надано.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Згідно з ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Тобто, відповідач у 2002 році за згодою власника квартири вселилась до неї в якості члена сім`ї, а від так набула права на користування нею.

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Варто зауважити, що відповідач з огляду на встановлені в ході розгляду обставини, не може бути визнаною такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Правові підстави для виселення відповідача зі спірного житла також відсутні.

Доводи сторони позивача про наявність у ОСОБА_2 іншого житла суд до уваги не приймає, за відсутності належних доказів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

За змістом ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У постанові від 13.10.2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів ст. 8 Конвенції. Також необхідно досліджувати питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування будинком.

Судом в ході розгляду справи установлено, що відповідач вселилася до квартири як член сім`ї власника житла та вказане житло є її єдиним житлом, в якому вона постійно проживає, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданого позову.

Керуючись ст. 10, 12, 27, 76-81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: не встановлено.

Третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради, місцезнаходження: 25006, м. Кропивницький, вул. Архітектора Паученка, буд. 41/26.

Повний текст судового рішення складено 05.02.2025 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда