Справа № 165/753/19
Провадження № 2/165/2/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя

встановив:

25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 28 жовтня 2011 року по 17 жовтня 2018 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . За час шлюбу в 2012 році ними набуто (придбано) спільне майно - автомобіль марки «Форд-Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на відповідача. Крім того, в шлюбі було придбано також телевізор вартістю 20 000 грн., шафу вартістю 7000 грн. та диван вартістю 9000 грн. В сукупності вищевказане майно, з урахуванням зносу, вона оцінює в 27000 грн. Оскільки майно було набуте подружжям за час шлюбу, тобто належить їм обом на праві спільної сумісної власності, знаходиться у володінні та користуванні відповідача, тому просить суд поділити його, шляхом стягнення з відповідача в її користь 50 відсотків його вартості, а також стягнути з відповідача в її користь судові витрати у справі.

23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, який залишити у власності відповідача, а їй компенсувати 50 відсотків вартості цього транспортного засобу (а.с.59-60). У заяві зазначає, що у будинку відповідача знаходяться її особисті речі, які були придбані нею за особисті кошти до шлюбу або ж подаровані на день народження близькими родичами, а саме: кухонна стінка «Марта»; мийка до кухонної стінки; 2 табуретки коричневого кольору; світильник в кухні у вигляді тюльпану, 4 килими, килимова доріжка, ковдра коричневого кольору, постіль, 2 подушки, ковдра пухова; 2 покривала; годинник механічний настільний з барометром, гасова лампа; каструля алюмінієва; посуд столовий; підставка для кімнатних рослин; 3 кімнатні рослини, коса садова (ручна), одяг особистий (спідниця, сукні, костюм, жакет). Зазначає, що вище перелічене майно не підлягає поділу, в порядку ст.57 СК України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила задоволити позов, з підстав викладених у ньому. Речі домашнього вжитку та докази на їх придбання у шлюбі, знаходяться у будинку відповідача. При цьому позовних вимог щодо їх поділу вона не ставить, натомість просить лише компенсувати їй 50 відсотків вартості спірного автомобіля. Про те, що автомобіль придбаний у шлюбі перереєстрований відповідаче на свого батька дізналася лише після розіввання шлюбу в 2018 році, коли постало питання про поділ спільного майна подружжя.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя, просив їх задоволити. Також просив суд врахувати, що відповідач не заперечує самого факту придбання майна зазначеного позивачем, однак посилається на відсутність доказів того, що воно було придбане за спільні кошти. У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_2 , заперечуючи обставини викладені відповідачем та його представником зазначив, що тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Оскільки позивач не знала про перереєстрацію транспортного засобу, а такий був відчужений відповідачем одноосібно, то її право підлягає захисту шляхом компенсації 50 відсотків вартості такого автомобіля (а.с.134-135).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити. Зазначив, що між ним на позивачем у 2011 році був укладений шлюб. Однак фактично разом вони ніколи не проживали і не вели спільного господарства, відтак не мали спільного бюджету. Як і до реєстрації шлюбу так і після, він проживав разом із батьком ОСОБА_5 в належному йому житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в той час як позивач проживала разом із своє матір`ю в селі поблизу міста. Саме тому, у них не виникало потреби купувати речі домашнього вжитку. У 2012 році, за декілька місяців після реєстрації їх шлюбу, він дійсно придбав транспортний засіб марки «Форд-Транзит», однак за кошти належні його батькові. На момент реєстрації права власності батько хворів і особисто не міг з`явитися до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу. В травні 2015 року він здійснив перереєстрацію транспортного засобу на дійсного власника ОСОБА_5 . Як на заперечення позовних вимог зазначає, що позивач перебувала з ним у відділі МРЕВ та надала свою згоду на перереєстрацію транспортного засобу, тобто їй достовірно було відомо про вказані ним обставини.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 просила відмовити у позові, просила суд врахувати, що позивачем та її представником не було надано жодних доказів на підтвердження придбання відповідачем автомобіля під час шлюбу (технічного паспорту, договору купівлі-продажу) та доказів того, що сторони спільно проживали, мали спільний побут та бюджет. Також просила суд застосувати строк позовної давності. У своїй заяві від 12 вересня 2022 року (а.с.168) зазначила, що спірний автомобіль було зареєстровано за батьком відповідача - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що позивачу було достовірно відомо, однак з позовом про поділ майна подружжя ОСОБА_1 звернулася лише 25 березня 2019 року, тобто, на її думку, по спливу встановленого трирічного строку позовної давності.

Свідок ОСОБА_6 показав, що у 2015 році на власні очі бачив, як його брат - відповідач ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_1 поїхали переписувати автомобіль білого кольору. Йому не було відомо за чиї кошти і за яку суму був куплений цей транспортний засіб. Зі слів брата знав, що позивач постійно проживає в матері в селі, сам він лише двічі бачив її в будинку свого батька.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що знайомий з батьком відповідача. У 2012 році ОСОБА_5 просив знайти когось, хто б доставив йому мікроавтобус. Він знайшов ОСОБА_9 , якому ОСОБА_10 (батько відповідача) дав кошти і той перевіз транспорт. Часто гостював у ОСОБА_1 , однак ОСОБА_1 у будинку він ніколи не бачив. Відповідач доглядав за батьком, який 3-4 роки після вказаної події, за станом здоров`я, перестав виходити з будинку.

Свідок ОСОБА_13 сужу показав, що є сусідом відповідача, позивача він не знає. Йому відомо лише про дружину відповідача ОСОБА_14 і те, що ОСОБА_3 проживав з батьком і нікуди надовго не виїжджав. У батька відповідача був автомобіль марки "Москвич" та мікроавтобус білого кольору, однак хто його купував і за чиї кошти йому невідомо.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що позивач є його матір`ю і йому відомо, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти сторін. Коштував він на час придбання сім тисяч доларів США. Дві тисячі доларів дала його баба, які збирала на його навчання, оле оскількі він вступив до вишу на державну форму навчання, тому вона віддала його матері ці кошти на придбання автомобіля,а ще дві позичила тітка (сестра матері). Автомобілем користувався виключно відповідач і на нього був зареєстрований цей транспортний засіб. Згоди на продаж спірного автомобіля його матір не давала. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний у 2018 році. Перебували у цьому шлюбі вони протягом п`яти років і проживали то у одної то другої сторони. Знає, що за спільні кошти був придбаний також телевізор, постільна білизна та зроблений ремонт у будинку Федора.

Свідок ОСОБА_17 показала, що одружившись у 2011 році її тітка ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_3 , придбали автомобіль марки Форд у 2012 році. Коштував цей транспортний засіб приблизно вісім тисяч доларів США, дві з яких позичила тітці її мати - рідна сестра ОСОБА_1 , яка померла. Тітка ОСОБА_1 продавала на ринку продукти з городу та з саду, горіхи і за кілька місяців повернула позичені кошти її матері. Бачила, як відповідач привозив спірним автомобілем тітку ОСОБА_1 на ринок. На даний час, автомобіль перебуває у фактичному володінні відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, а також покази свідків, дослідивши письмові докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що з 28 жовтня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року, їх шлюб був розірваний (а.с.6-7)

З 24 листопада 1998 року відповідач дійсно постійно проживав разом з батьком ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується долученою довідкою про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні від 06 травня 2019 року №804 (а.с.33) та копією долученої будинкової книги (а.с.29-31).

Відповідно до ст.60, ст.63 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, 2 ст.71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК (ч.4 ст.71 СК України).

Крім того, відповідно до ч.3 ст.370 ЦК виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ст.60, ст.63 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно в ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це його право оспорюється або не визнається іншою особою а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Спірний автомобіль був придбаний та зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3 29 вересня 2012 року, тобто в період його перебування в шлюбі з позивачем ОСОБА_1 .

Сімейний кодекс України регулює засади шлюбу, особисті немайнові права та майнові права та обов`язки подружжя. Він передбачає, що сім`єю визнається союз осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки (ст. 5). Проте, в ньому ж міститься уточнення з приводу того, що особи вважаються сім`єю навіть тоді, коли вони не проживають спільно у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням та необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин.

Відтак, твердження відповідача, що подружжя ОСОБА_1 за час шлюбу проживали порізно із-за необхідністю догляду за батьками, суд до уваги не бере.

При цьому суд враховує покази свідків позивача, які чітко вказували на те, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 .

Доказів зворотного та доказів відсутності у сторін спільного бюджету, відповідач не надав. Покази свідків відповідача зводилися до того, що позивач у належному батьку відповідача житлі не проживала, що підтверджується долученою копією акту комісії у складі працівників КП «УЖК №1» (а.с.55).

Твердження представника відповідача щодо відсутності доказів придбання ОСОБА_3 автомобіля спростовуються поясненнями даними ним у судовому засіданні та викладеними у відзиві на позов.

Більше того, суд, за заявою позивача, ухвалою від 10 квітня 2019 року (а.с.21) зобов`язав ОСОБА_3 надати докази придбання ним автомобіля марки «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зокрема договір купівлі-продажу, однак ухвала суду ним не була виконана.

Суд, при цьому наголошує, що сторони мають добросовісно користуватися своїми правами та обов`язками.

Як встановлено судом, 23 травня 2015 року транспортний засіб марки «Форд», модель «Транзит», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1994 см3, реєстраційний номер НОМЕР_1 був відчужений відповідачем в користь ОСОБА_5 (свого батька), що підтверджується долученою копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.34).

У висновку експерта №СЕ-19/103-21/1203-АВ від 09 березня 2021 року визначено, що ринкова вартість аналогічного колісного транспортного засобу марки «Форд», моделі «Транзит», 2005 року виготовлення, об`єм двигуна 1994 см3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , який перебуває в технічно справному стані, станом на 25 березня 2019 року, складає 112157, 34 грн. (а.с.103-106).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;

- у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;

- у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн;

- у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.

Щодо застосування строків позовної давності, суд вказує на те, що ст.72 СК України чітко визначає, що у подібних спорах позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У матеріалах справа відсутні докази, які б підтверджували, що позивач знала про перешкоджання відповідачем реалізації їй права власності на спірний автомобіль саме з наступного дня після його продажу, при тому, що автомобіль залишився у фактичному володінні відповідача. Також, відповідач та його представникна обґрунтування заяви про сплив строку позовної давності не довів, що перешкоджання розпочалося з цього моменту, а не пізніше і оскільки шлюб між сторонами був розірваний 17 жовтня 2018 року, а з даним позовом ОСОБА_1 звернулася 25 березня 2019 року, то на думку суду, підстав вважати, що строк позовної давності був пропущений позивачем відсутні.

Оскільки позивач вжила всіх можливих заходів для визначення дійсної вартості спірного автомобіля, тоді як інша сторона не спростувала визначений у висновках оцінювача розмір ринкової вартості спірного майна, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 56078,67 коп. грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , що перебував у спільній сумісній власності подружжя.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

З огляду на те, що стороною позивача не надано відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, згідно з умовами договору про надання правничої допомоги (а.с.49), суд не вбачає обґрунтованих та документально підтверджених підстав для стягнення з відповідача в користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 2000 грн.

Суд стягує з відповідача в користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 768 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

Керуючись ст.12, ст.13, ст.81, ст.89, ст.141, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268 ЦПК України, на підставі ст.368, ст.392 ЦК України, ст.60, ст.61, ст.62, ст.63 СК України, суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 56078 (п`ятдесят шість тисяч сімдесят вісім) грн. 67 коп. грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , що перебував у спільній сумісній власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 03 лютого 2025 року.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк