КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/500/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Щербатюк Валентини Анатоліївни на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2019 року в складі судді Колесник О. М.,

встановив:

03.12.2018 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 30.12.2010, згідно якої отримала кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 18.11.2018 має заборгованість в розмірі 60 489,63 грн, яка складається з:

23 493,64 грн - заборгованість за тілом кредиту;

14902,30 грн - нараховано відсотків за користування кредитом;

18 827,04 грн - нарахована пені;

731, 73 грн - нарахована пені за несвоєчасність сплати боргу в сумі від 100 грн;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 2856,65 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини АТ КБ "ПриватБанк" просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 60 489,63 грн за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 30.12.2010 та відшкодувати витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року позов задоволено.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року заяву представника відповідача Щербатюк В. А. про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року залишено без задоволення.

04.01.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Щербатюк В. А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що про існування цивільної справи відповідачу стало відомо лише 09.11.2023, під час звернення до нотаріуса для вчинення нотаріальної дії. Відповідачка не отримувала ані судової повістки, ані ухвали суду, ані копії позовної заяви з додатками, а тому не мала можливості з`явитися до суду, або повідомити про причини своєї неявки. На момент розгляду справи відповідачка не мешкала за зазначеною у виконавчому листі адресою, знята з реєстрації в грудні 2018 року.

Зазначає, що відповідачка не має жодної заборгованості перед позивачем, всі рахунки були закриті заздалегідь у зв`язку з виїздом. Відповідач не підтверджує користування кредитним лімітом. Банк не надав доказів щодо отримання платіжної картки або продовження дії шляхом перевипуску картки. Враховуючи викладене, банком пропущено строки позовної давності щодо вимог за окремими щомісячними платежами та й взагалі щодо визначеного кредитного ліміту. Просить застосувати строки позовної давності до заявлених вимог.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено з оглянутої судом анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у банку від 30.12.2010, ОСОБА_1 , ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ КБ «Приватбанк» виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна».

З вказаної заяви встановлено, що ОСОБА_1 у графі бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна»/GOLD проставила 9 000 грн.

З наданих двох розрахунків заборгованості, якими позивач обґрунтовував свої вимоги вбачається, що станом на 28.08.2015 ОСОБА_1 мала заборгованість у розмірі 3 356,65 грн.

Станом на 18 листопада 2018 року - за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 60 489,63 грн, в тому числі тіло кредиту -23 403,64 грн, нараховані відсотки - 14 902,30 грн, нарахована пеня - 18827,04 грн, заборгованість по судовим штрафам - 3356,65 грн, які підписані представником Приватбанку без зазначення будь-яких даних, що його ідентифікують.

Ухвалюючи заочне рішення у відсутність відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що остання була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що відповідачка не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Основними засадами судочинства, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), встановлено, що кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право має бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1,2 ст. 211 ЦПК України ( в редакції, що діяла на час ухвалення рішення) розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

У статтях 128 -130 ЦПК України врегульовано порядок вручення судових повісток.

Зокрема, за правилами ч. 11 ст. 128 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Як вбачається з отриманих судом відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА", станом на 20.12.2018 ОСОБА_1 за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , не значиться (а.с.38).

Відомостей про виклик відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції у порушення статей 128-130 ЦПК України ухвалив заочне рішення без належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, чим позбавив останню права на захист від пред`явленого позову шляхом подачі заперечення на позовну заяву та доказів на їх підтвердження, тобто не дотримався принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін. При цьому наявний у матеріалах справи конверт, який повернувся до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання», не є доказом виконання судом вимог закону, оскільки не містить підпису відповідача, та не є фіксацією повідомлення про дату судового засідання.

У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що у справі відсутні докази повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції 18 липня 2019 року.

Таким чином, вищевказані процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи стосовно відповідача порушені через його непоінформованість про дату і час розгляду справи в суді першої інстанції.

Щодо висновків суду першої інстанції по суті пред`явленого позову.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на п`ять років. Якщо за місяць до закінчення термін у дії договору жодна із сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на такий же термін.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 30.12.2010 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач оформила платіжну картку кредитку «Універсальна». У графі - бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/GOLD - 9 000 грн.

Анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору на умовах, обумовлених у позові.

Крім того позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою Кредитка «Універсальна GOLD».

Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки «Універсальна».

АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, а тому суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що розмір нарахованих сум не підтверджений належними доказами.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, яким обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому вказане судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2 643 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

Постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щербатюк Валентини Анатоліївни задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук