справа № 939/1150/24 головуючий у суді І інстанції Міланіч А.М.
провадження № 22-ц/824/2608/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Дряпачком Сергієм Івановичем на рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт - К» до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року представник ТОВ «Брайт - К» звернувся до Бородянського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд:

стягнути з відповідачки на користь товариства заборгованість за кредитними договорами у сумі 103 673,21 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги вимоги тим, що 23 червня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Креді Агріколь Банк» було укладено договір про надання банківських послуг №3/3283928, відповідно до якого банк надав останній кредит у розмірі 48 000 грн., строком на 72 місяці, з процентною ставкою 15% річних.

05 серпня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №2-2021, за яким відступлено право вимоги і за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Відповідачка умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і її заборгованість склала 103 673,21 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 08 серпня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» заборгованість за кредитним договором у розмірі 103 673,21 грн та витрати по сплаті судового збору 2 422,40 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Дряпачко Сергій Іванович 12 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник апелянта вказав на хибність висновків суду першої інстанції та їх невідповідність фактичним обставинам справи.

Зазначив, що відповідачка не заперечує факт укладення договору з АТ «Креді Агріколь Банк» і частково (з липня по жовтень 2021 року, а також у лютому 2022 року) виплатила в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту 14 531,96 грн, а тому висновки суду про невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору частково не відповідає дійсності.

З огляду на вкрай складні соціальні та фінансово-матеріальні труднощі своєї сім`ї, пов`язані з тяжким захворюванням та необхідністю цілодобового догляду та опіки (піклування) над хворою матір`ю, відповідачка зверталася до АТ «Креді Агріколь Банк» у липні-серпні 2023 року з проханням про надання дозволу на реструктуризацію (відстрочення/ розстрочення) погашення заборгованості за кредитним договором через вказані складнощі у сім`ї.

Однак банк всупереч ст. 17 Закону України «Про фінансову реструктуризацію» відмовив у задоволенні такого клопотання та приховав від ОСОБА_1 інформацію про те, що 05 серпня 2021 року уклав з ТОВ «ФК «Трейд-К» договір факторингу за яким відступив право вимоги за кредитним договором №751752/4137136, укладеним з відповідачкою.

Вважає, що банк не мав права відступати право грошової вимоги за кредитним договором без повідомлення боржника та до закінчення строку дії договору (22 червня 2027 року).

Місцевий суд при вирішенні спору не з`ясував природу вчиненого між позивачем та третьою особою договору - чи це договір купівлі-продажу чи договір фінансового факторингу, що має суттєве значення.

Додатково вказав, що відповідачка не отримувала копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками. Вважає, що вказані документи суд міг вручити будь-кому із зареєстрованих повнолітніх членів її сім`ї.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Дряпачком Сергієм Івановичем на рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт - К» до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

17 жовтня 2024 року керівник ТОВ «ФК «Брайт-К» - Кононов Ігор Костянтинович подав відзив, у якому заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник - адвокат Дряпачко Сергій Іванович вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

У судовому засіданні керівник ТОВ «ФК «Брайт-К» - Кононов Ігор Костянтинович заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним за обґрунтованим.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 червня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір №3/3283928, відповідно до якого банк надав їй кредит у розмірі 48 000 грн, строком на 72 місяці, по 22 червня 2027 року, з фіксованою процентною ставкою в розмірі 15% річних і комісійною винагородою в розмірі 2,85% у місяць від суми кредиту.

05 серпня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №2-2021, за яким відступлено право вимоги і за кредитним договором №751752/4137136, укладеним з відповідачем.

10 лютого 2022 року відповідачкою добровільно було сплачено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» 5 000 грн., які були розподілені відповідно до черговості платежів, у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.

Відповідачка умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 02 квітня 2024 року її заборгованість, згідно розрахунку позивача, складає 103 673,21 грн., що включає: 44 948,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 14 949,20 грн. - заборгованість за відсотками, 43 776 грн. - прострочена комісія.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог щодо неналежного виконання відповідачкою зобов`язань та неспростування нею суми заборгованості перед позивачем.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статями 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

На підставі пункту першого статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

За обставинами цієї справи ОСОБА_1 не заперечує факт укладення 23 червня 2021 року з АТ «Креді агріколь банк» кредитного договору №3/3283928.

За умовами цього договору відповідачка отримала на споживчі потреби кредит у розмірі 48 000,00 грн строком на 72 місяці з 23 червня 2021 року до 22 червня 2027 року. За користування кредитом позичальник сплачує фіксовану процентну ставку в розмірі 15% річних і комісійну винагороду в розмірі 2,85% у місяць від суми кредиту.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №3/3283928 від 23 червня 2021 року за період з 19 січня 2022 року по 02 квітня 2024 року складає 103 673,21 грн, що включає: 44 948,01 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 949,20 грн - заборгованість за відсотками, 43 776 грн - прострочена комісія.

Вказаний розрахунок повною мірою узгоджується із долученими до позову виписками з рахунку ОСОБА_1 та враховує всі здійснені відповідачкою оплати на виконання умов договору, зокрема від 10 лютого 2022 року у розмірі 5 000,00 грн. вже на користь нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К».

Звернення до банку із заявою про проведення фінансової реструктуризації відповідно до чинного законодавства не звільняє боржника від обов`язку виконання грошового зобов`язання, а задоволення такої заяви відповідно до Закону України «Про фінансову реструктуризацію» відноситься до компетенції фінансової установи.

Інших доводів щодо невідповідності визначеної позивачем до стягнення суми заборгованості фактичним обставинам справи апеляційна скарга не містить.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Відповідно до п. 2.6 кредитного договору, банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав і вигод за Договором, а також за договорами про забезпечення, будь-якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено договори про забезпечення, яка необхідна або яку банк вважатиме доцільним.

За частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі №910/19199/21 ).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за договором про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №2-2021 від 05 серпня 2021 року не суперечить статті 514 ЦК України, відповідачка умови договору в частині, що стосуються її прав не оспорювала, а тому місцевий суд правомірно вважав права позивача порушеними та наявними підстави для стягнення з відповідачки заборгованості.

З матеріалів справи встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивач неодноразово (24 січня 2022 року, 02 квітня 2024 року) направляв їй повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, за текстом яких у тому числі повідомляв про набуття права грошової вимоги, розмір наявної заборгованості та реквізити для її погашення. І саме за цими реквізитами відповідачкою 10 лютого 2022 року було здійснено погашення заборгованості у розмірі 5 000,00 грн. вже на користь нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К», тобто позивача, що у свою чергу свідчить, як про визнання прав останнього на стягнення заборгованості, так і про визнання боржником наявності і розміру боргу.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції вимог ЦПК України колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалу про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами суд направив ОСОБА_1 за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с. 83). Однак рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Оскільки суд першої інстанції повідомляв відповідача про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, остання вважається такою, що була повідомлена належним чином про судовий розгляд, а тому відсутні підстави вважати, що місцевий суд допустив порушення норм процесуального права які є підставою для скасування або зміни рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 375, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Дряпачком Сергієм Івановичем - залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31 січня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова