Справа № 154/1061/24
Провадження №: 2/752/1275/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 січня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючої судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,

У С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ, Бюро) звернулося до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 23350,23 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16.12.2020 о 19 год. 40 хв. в місті Володимир-Волинський на перехресті вулиць Лесі Українки та Привокзальної ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , не впевнився в безпечності руху під час обгону та здійснив зіткнення з автомобілем «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 лютого 2021 року відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як винної особи за шкоду, завдану майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не була забезпечена за полісом обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Керуючись положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), потерпіла сторона, у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, 25.12.2021 звернулася до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , і надала всі необхідні документи, передбачені Законом, в тому числі і заяву про виплату відшкодування.

На виконання своїх обов`язків, передбачених пунктом 34.1 статті 34 Закону, МТСБУ направило свого представника (працівника або експерта) для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу. Внаслідок такого огляду, який був здійснений 06.01.2021, та проведення автотоварознавчого дослідження було складено звіт №45-D/81/3 від 09.01.2021. Згідно з висновками вказаного звіту вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту та ПДВ становила 130430,45 грн. При цьому, експертом було визначено, що проводити такий ремонт було економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, перевищує вартість автомобіля до ДТП яка визначена в розмірі 27832,88 грн. Тому, для здійснення розрахунку вартості КТЗ «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП та розміру регламентної виплати тим самим експертом було проведено додаткове дослідження, в результаті якого складено звіт за №33-R/82/6 від 18.01.2021, відповідно до якого залишкова вартість автомобіля склала 6232,65 грн. Таким чином, розмір шкоди становив 21600,23 грн (27832,88 грн (вартість авто до ДТП) - 6232,65 грн (вартість авто після ДТП)). При цьому, вартість вказаних вище досліджень щодо встановлення розміру збитків становила 1750 грн.

У зв`язку з настанням події, передбаченої підпунктом «а» пунктом 41.1 статті 41 Закону, з урахуванням лімітів страхової відповідальності та інформації, наявної в розпорядженні МТСБУ, останнє 02.02.2023 здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 21600,23 грн за шкоду, заподіяну в результаті фізичного знищення транспортного засобу. Така виплата була здійснена на підставі наказу МТСБУ №3/429 від 13.01.2023.

Отже, МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв`язку із цим, у позивача на підставі статті 1191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону, після проведення виплати потерпілій особі у Бюро виникло право зворотної вимоги до відповідача.

Оскільки МТСБУ надсилало відповідачу листи-претензії щодо компенсації витрат в добровільному порядку, але останній жодної відповіді не надав та перерахунків позивачу не здійснював, позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив суд стягнути із відповідача на свою користь понесені витрати в розмірі виплаченої регламентної виплати в сумі 21600,23 грн, а також витрати пов`язані із встановленням розміру збитків у розмірі 1750 грн та сплачений при поданні позовної заяви судовий збір.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 квітня 2024 року позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, було передано за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2024 для розгляду цивільної справи №154/1061/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов.

Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень щодо суті спору, а також заява про проведення розгляду справи з повідомленням учасників справи, або ж повідомлення про адресу іншого місця проживання, від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на адресу його останньо відомого місця проживання, проте поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до вимог частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини першої статті 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги МТСБУ підлягають задоволенню з огляду на таке.

Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом установлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 є власником автомобіля Ford Sierra, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.6).

Відповідно до постанови Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 лютого 2021 року, яка набрала законної сили 20.02.2021, у справі №154/169/21, судом встановлено, зокрема те, що ОСОБА_1 16.12.2020 о 19 год. 40 хв. керував автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул.Привокзальної та вул.Лесі Українки в м.Володимир-Волинському, Волинської області, не впевнився у безпечності руху під час обгону та здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив пункту 14.6 Правил дорожнього руху.

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с.50).

Відповідно до положень частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, відповідальною особою за завдані збитки у вказаній вище ДТП є відповідач.

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1961-IV), цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Закону №1961-IV страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Згідно пункту 1.8 статті 1 Закону №1961-IV, страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до статті 11 Закону №1961-IV, страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Як убачається з перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, яка надана позивачем, при перевірці чинності полісу внутрішнього страхування за пошуковими параметрами «Поліс на ТЗ з державним номером № НОМЕР_1 » станом на 16.12.2020 отримано інформацію, що поліс не знайдено (а.с.7).

Згідно перевірки чинності полісу міжнародного страхування, яка надана позивачем, при перевірці чинності такого полісу за пошуковими параметрами «Поліс на державний номер: НОМЕР_1 » станом на 16.12.2020 отримано інформацію, що зелену картку не знайдено (а.с.7 зворот).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону №1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону №1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону №1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

22.12.2020 водій автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 звернувся до страхової компанії з повідомленням про казану вище дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 16.12.2020 в м.Володимир-Волинський на вул.Привокзальній за участі автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням, та автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , відносно якого складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с.10).

Також, 25.12.2021 ОСОБА_2 , який є власником транспортного засобу «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , повідомив МТСБУ про вищевказану дорожньо-транспортну пригоду та звернувся з заявою до МТСБУ, в якій, відповідно до статті 35 та пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. Належне відшкодування просив здійснити шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок за наданими реквізитами (а.с.11).

Як убачається зі звіту №45-D/81/3 від 09.01.2021 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного ФОП ОСОБА_4 , ринкова вартість КТЗ Ford Sierra, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 27832,88 грн; вартість відновлювального ремонту - 311673,06 грн, в тому числі з урахуванням зносу та ПДВ, а з урахуванням зносу та без ПДВ - 112892,04 грн; коефіцієнт фізичного зносу КТЗ - 0,7. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Sierra, д.н.з. НОМЕР_2 , унаслідок ДТП станом на 16.12.2020 прирівнюється його ринковій вартості на моменту ДТП і складає 27832,88 (а.с.14-26).

Згідно пункту 40.3 статті 40 Закону №1961-IV, МТСБУ має право залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Убачається, що для здійснення розрахунку вартості КТЗ «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП та розміру регламентної виплати тим самим експертом було додатково проведено додаткове дослідження, в результаті якого складено звіт за №33-R/82/6 від 18.01.2021, за змістом якого залишкова вартість пошкодженого автомобіля склала 6232,65 грн (а.с.42-49).

Пунктом 41.4 статті 41 Закону №1961-IV визначено, що МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат.

МТСБУ за надані ФОП ОСОБА_4 послуги експерта по справі №73040, згідно рах. №539 від 07.12.2021, сплачено замовнику дослідження грошові кошти у сумі 1750 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №202075 від 11.01.2022, (а.с.31).

Відповідно до статті 30 Закону №1961-IVтранспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно наведеним позивачем розрахунку розміру регламентної виплати, яка повинна була бути здійсненою власнику пошкодженого транспортного засобу «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , вона на підставі статті 30 Закону №1961-IV визначена як різниця між вартістю цього автомобіля до ДТП (27832,88 грн) та залишковою вартістю автомобіля (6232,65 грн), оскільки даний транспортний засіб уважався фізично знищеним, так як його ремонт є технічно неможливим або економічно необґрунтованим. Така різниця становить 21600,23 грн.

Відповідно до довідки №1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих від 12.01.2022, МТСБУ визначено остаточну суму 21600,23 грн, яка підлягає виплаті ОСОБА_2 у зв`язку з пошкодженням його автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася 16.12.2020 з вини водія ОСОБА_1 (а.с.27-зворот).

Наказом МТСБУ від 13.01.2022 за №3/429 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 », відповідно до статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймаючи до уваги довідку №1 від 12.01.2022, номер справи 73040, надано Департаменту фінансів розпорядження сплатити на рахунок ОСОБА_2 21600,23 грн за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с.27).

Згідно платіжної інструкції №817419 від 02.02.2022, МТСБУ перерахувало на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 21600,23 грн, як виплату по справі №73040, згідно наказу №3/429 від 13.01.2022 (а.с.30).

Таким чином, загальна сума витрат МТСБУ, пов`язаних з регламентною виплатою склала в розмірі 21600,23 грн.

У матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем зазначеної суми страхового відшкодування.

Так, відповідно до пункту 38.2.1 статті 38 Закону №1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно частини першої статті 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень частини першої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Як встановлено частиною другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,- незалежно від наявності вини.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

На підставі статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За таких обставин, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, подані сторонами, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача в порядку регресу виплаченої позивачем суми регламентної виплати в межах заявлених позовних вимог в сумі 21600,23 грн.

Що стосується вимог про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням автотоварознавчого дослідження, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

За положеннями статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до частини шостої статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до платіжної інструкції №202075 позивачем було сплачено 1750 грн витрат на проведення додаткового дослідження з ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу Ford, д.н.з. НОМЕР_2 , згідно звіту №33-R/82/6 на підставі рахунку №539 від 07.12.2021.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

Відтак, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі №712/4126/22).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що при ухваленні рішення судом було враховано вказаний вище звіт №33-R/82/6 від 16.12.2020 та саме на нього посилався позивач при визначенні розміру відшкодування, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з проведенням вказаного дослідження в сумі 1750 грн.

Окрім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 3028 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 7, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України понесені витрати у вигляді здійсненої регламентної виплати в сумі 21600,23 грн, а також понесені витрати пов`язані з встановленням розмірів збитку в сумі 1750 грн та судовий збір у розмірі 3028 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

1. Позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України, адреса: місто Київ, бульвар Русанівський, будинок 8, ;

2. Відповідач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - в матеріалах справи відсутній.

Повне рішення складено 31.01.2025.

Суддя А.О. Митрофанова