1Справа № 333/7183/23 2/335/74/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Куян О.С., позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Фельського С.Л., відповідача ОСОБА_2 , його представника - адвоката Мельнікової А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 24.07.2004 між нею та відповідачем було укладено шлюб. У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .

З червня 2015 року у ОСОБА_2 з`явилися позашлюбні відносини, а 06.11.2015 ОСОБА_2 пішов із сім`ї та подав позовну заяву про розірвання шлюбу. Шлюб було розірвано на підставі заочного рішення від 03.08.2016. На той час позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та мала дохід у розмірі 860 грн., молодша дитина перебувала на штучному вгодовуванні, а старший син тяжко хворів, що потребувало грошових коштів.

Весь період з 2015 року по 2017 рік ОСОБА_2 працював у Запорізькому державному медичному університеті на посаді доцента кафедри патологічної анатомії та судової медицини та на 0,5 ставки лікаря паталогоанатома вищої категорії в Запорізькому паталогоанатомічному бюро, а тому аліменти платив регулярно. У додаткових витратах на дітей відповідач участі не приймав, незважаючи на те, що діти постійно хворіли і молодший син потребував оперативного втручання.

У червні 2017 року відповідача було звільнено з університету за постійне зловживання алкоголем, після чого аліменти сплачувалися виходячи з 0,5 ставки лікаря паталогоанатома.

23.11.2018 позивач одружилася із ОСОБА_5 . З цього часу останній піклується не тільки про позивача, але і про її дітей від першого шлюбу, приділяє час дітям, спілкується із ними, знає їх друзів, підтримує різні хобі, займається їх додатковим розвитком, вчить уроки із ним. Коли діти хворіли ОСОБА_5 не тільки сплачував кошти за їх лікування, але і особисто доглядав дітей у лікарнях. Вказані обставини свідчать про те, що новий чоловік позивача повністю виконує всі функції батька для всіх її дітей і хоче усиновити дітей від першого шлюбу ОСОБА_1 .

Сини позивачки проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Відповідач проживає окремо, участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає, їх фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає.

17.12.2015 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 05.11.2015.

17.12.2018 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за позовом ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на дітей, суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей щомісячно у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

11.07.2023 державним виконавцем видано довідку, відповідно до якої ОСОБА_1 не отримує аліменти, які стягнуто на її користь на утримання синів.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2023 позовну заяву направлено до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2023, для розгляду вказаної справи визначено суддю Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Гашук К.В.

Ухвалою судді від 12.12.2023 прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження вказану цивільну справу, відкрито провадження у справі, та призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Також, вказаною ухвалою витребувано у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району висновок щодо розв`язання спору та доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06.03.2024 на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позов (т. 1 а.с. 78-80), відповідно до якого він позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач весь час цікавився життям своїх дітей, приділяв дітям увагу, регулярно спілкувався з ними, вони втрьох, або разом з його батьками брали участь у розважальних заходах. Він жодного разу не відмовляв ОСОБА_1 у її проханні надати матеріальну допомогу на дітей. Позивач протягом усього часу перешкоджала його спілкуванню із синами, а останнім часом взагалі не дає йому їх бачити, та навіть спілкуватися по телефону. Він має дані, згідно з якими позивач регулярно очорнює його в очах дітей, вдаючись до відвертої брехні та наклепу, тим самим створюючи негативний образ його, як батька.

Протягом усього часу, коли відповідач мав можливість спілкуватися з дітьми, він, окрім аліментів, оплачував шкільні збори, танцювальний гурток, переводив кошти на малярські прилади для занять малюванням, на взуття та одяг для дітей, тощо. Крім того, відповідач завжди на свята дарував дітям недешеві подарунки, водив їх на атракції та до музеїв.

Після того, як відповідач звільнився з університету, у нього з позивачем була домовленість, а саме після рішення суду щодо плати аліментів у розмірі 0,5 прожиткового мінімуму. Позивач стверджує, що не отримувала їх, але згідно домовленості він платив не 0,5 а 100 % прожиткового мінімуму на кожну дитину, кошти переводив на банківський рахунок старшого сина ОСОБА_6 .

З початком війни відповідач втратив роботу, і позивач, користуючись тим, що домовленість про сплату аліментів на банківську карту ОСОБА_6 не була задокументована, вирішила стягнути з нього аліменти за весь цей період повторно.

Саме в цей період позивач фактично повністю заблокувала його спілкування з дітьми та всіляко їх налаштовує проти батька. Незважаючи на це, він дуже любить своїх дітей і в жодному разі не збирається від них відмовлятися.

Після втрати роботи під час війни він не мав змоги платити аліменти своїм дітям, оскільки сам фактично жив у борг, але навіть за таких обставин він намагався спілкуватися з ними, але усі його спроби блокувалися позивачем.

25.03.2024 на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району щодо розв`язання спору про позбавлення ОСОБА_2 , 1981 р.н., батьківських прав відносно синів ОСОБА_3 , 2010 р.н., та ОСОБА_4 , 2014 р.н. (т. 1 а.с. 86).

У судовому засіданні 15.04.2024 позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив на позовну заяву, а 22.04.2024 судом отримано клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив.

Ухвалою суду 23.04.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Фельського Сергія Леонідовича, про поновлення (продовження) строку на подання відповіді на відзив, відмовлено. Відповідь на відзив ОСОБА_1 разом із долученими до неї доказами повернуто заявнику.

Разом із тим, у даному судовому засіданні суд, з урахуванням категорії справи та з метою забезпечення дотримання прав та інтересів дітей, надав сторонам у справі додатковий час для надання доказів, які вони бажають долучити на підтвердження своїх заяв по суті справи, та додаткових пояснень.

07.05.2024 до суду надійшли додаткові пояснення у справі позивача ОСОБА_1 із додатковими доказами на підтвердження позиції позивача (т. 1 а.с. 116-172).

Правом на подання доказів у справі та додаткових пояснень, до закриття підготовчого судового провадження, відповідач не скористався.

Ухвалою суду від 02.08.2024, закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Зобов`язано ОСОБА_1 під час судового розгляду справи забезпечити явку у судове засідання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для заслуховування їх думки у справі про позбавлення їх батька батьківських прав.

Визнано обов`язковою явку у судові засідання в цій справі, при розгляді справи по суті, представника районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування.

Задоволено заяву представника позивача - адвоката Фельського С.Л. про допит і виклик свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 .

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про виклик і допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відмовлено.

16.08.2024 до суду надійшли письмові пояснення відповідача у справі ОСОБА_2 .

У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві.

Відповідач та його представник проти позову заперечували та просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.

Представник третьої особи у судовому засіданні, що відбулося 28.10.2024, підтримала висновок органу опіки та піклування, та просила ухвалити рішення з урахуванням цього висновку.

28.10.2024 у судовому засіданні заслухано думку дітей, 27.11.2024 - допитано свідків, про виклик і допит яких клопотала сторона позивача.

Суд, заслухавши позивача та її представника, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши думку дітей та пояснення свідків, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_12 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей Серії НОМЕР_1 , яке видане 05.08.2010, та Серії НОМЕР_2 , яке видано16.09.2014.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2016, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 , зареєстрований 24.07.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 179.

Після розірвання шлюбу між сторонами у справі, діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали з матір`ю - ОСОБА_1 , яка у подальшому, 23.11.2018, уклала шлюб із ОСОБА_5 . Від другого шлюбу позивача, в них народився син ОСОБА_14 , 2019 року народження.

На даний час діти сторін у справі проживають із матір`ю ОСОБА_1 , її чоловіком - ОСОБА_5 та їх братом ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач з моменту їх розлучення ухилявся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до їх малолітніх дітей, не піклувався про них, не займався їх фізичним, духовним та моральним розвитком, не цікавився їх життям та здоров`ям, матеріально їх не забезпечував.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У даній справі судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2015, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_15 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду - 05.11.2015 і досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2018, збільшено розмір стягуваних аліментів, вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_15 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Лівобережного ВДВС у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у ОСОБА_2 з 01.07.2017 наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на лютий 2024 року становить 521 277 грн. 59 коп.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2023, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, за несплату аліментів на утримання дітей, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

12.11.2024 відносно ОСОБА_2 складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000036 від 02.02.2023, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, який кваліфікується, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

З наданих суду позивачем доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 27.09.2021 по 07.09.2022 працював у ТОВ «ЛАБКОРП ДАТА САЄНСЕС УКРАЇНА» на посаді старшого фахівця з клінічних досліджень (2 категорія), і його сукупний дохід у вказаний період склав 1 320 335 грн. 19 коп., до виплати відповідачу належало - 1 051 751 грн. 13 коп.

При цьому, із розрахунку заборгованості встановлено, що у період з 27.09.2021 по 07.09.2022 відповідач, будучи офіційно працевлаштованим та маючи достатній дохід, не те, що не погасив заборгованість по сплаті аліментів, яка у нього існувала на момент працевлаштування у ТОВ «ЛАБКОРП ДАТА САЄНСЕС УКРАЇНА», а і не сплачував щомісячний розмір аліментів на утримання дітей, який був призначений судом.

У своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначав, що він перераховував грошові кошти, як аліменти, на картку старшого сина. Проте, на підтвердження вказаних обставин жодного доказу не надав. Суд неодноразово сприяв відповідачу у наданні доказів, роз`яснюючи необхідність подання доказів на підтвердження доводів, які викладені у відзиві на позовну заяву, для чого оголошував перерву у підготовчому судовому засіданні. Проте, ОСОБА_2 так і не надав суду доказів сплати аліментів на утримання дітей поза межами виконавчого провадження, або надання їм матеріальної допомоги в інший спосіб.

Враховуючи те, що відповідач у справі є особою працездатного віку, мав офіційний дохід, проте, тривалий час ухилявся від сплати аліментів на утримання дітей, суд доходить до висновку, що ОСОБА_2 нехтував потребами своїх дітей, та тривалий час ухилявся від виконання свого обов`язку, як батька дитини, на утримання дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

З наданих суду медичних документів встановлено, що діти сторін у справі, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у період окремого проживання їх батьків, неодноразово перебували на стаціонарному лікуванні в різних медичних закладах та з різними діагнозами.

У своїх поясненнях та в позовній заяві позивач зазначала, що ОСОБА_2 не піклувався про здоров`я дітей, у той період коли вона разом із одним сином перебувала у лікарні, з іншою дитиною, вдома були або її мати, або її теперішній чоловік, або його мати, але не рідний батько дітей.

Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили вказані обставини у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_8 пояснила, що коли ОСОБА_1 лежала у лікарні з ОСОБА_16 , то ОСОБА_6 був у них з чоловіком та вони за ним доглядали. Батько у лікарню до дітей не приходив, наскільки їй відомо одного разу у лікарню приходили баба та дід, батьки ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивача у цій справі, у судовому засіданні зазначала, що діти сторін у справі часто хворіли, були випадки, що коли вона з одним із онуків перебувала у лікарні, а її донька перебувала з другим сином вдома, при цьому, наскільки їй відомо, їх батько ніколи до дітей у лікарню не приходив. Батьки ОСОБА_2 допомагали матеріально, але не сам ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_5 , чоловік позивача ОСОБА_1 , також зазначав, що коли діти хворіли, то з дітьми у лікарні була мати, або він, чи його батьки, але не батько дітей - ОСОБА_2 . Свідок також зазначив, що коли ОСОБА_6 робили операцію, батьки ОСОБА_2 компенсували якусь частину лікування, але не сам відповідач.

З наданих суду доказів також встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 навчаються у Запорізькій єврейській гімназії «ОРТ-Алєф», де характеризуються з позитивної сторони. Як зазначено у характеристиках на дітей та у психолого-педагогічній характеристиці ОСОБА_17 , вихованням дітей займаються їх мати ОСОБА_1 та вітчим - ОСОБА_5 . Батько дітей, ОСОБА_2 , їх успіхами не цікавиться, на класних зборах та шкільних заходах участі не приймав.

Згідно листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» від 28.07.2023 № 1781/01-08 діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебуваються під спостереженням Центру з народження. Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу укладено матір`ю дітей - ОСОБА_1 . У разі захворювання, профілактичних оглядів, дітей до медичного закладу супроводжує мати. Батько, ОСОБА_2 , за час спостереження дітей до лікаря та адміністрації закладу не звертався.

Вказані обставини свідчать про те, що батько дітей ОСОБА_18 та ОСОБА_17 протягом всього часу не цікавився життям синів, їх розвитком, навчанням, успіхами та потребами, пов`язаними з навчанням, як і не цікавився здоров`ям дітей, у період їх хвороб, не опікувався ними, як батько, не надавав їх матері допомоги, не проводив час із дітьми, коли один із них перебував на лікуванні.

У цей же час, всі ці обов`язки по відношенню до дітей сторін у справі робили інші люди, яких діти вважають сім`єю, зокрема мати позивача, її чоловік та його батьки.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, виходячи з наявної під час розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорозької міської ради по Комунарському району інформації, в інтересах дітей, керуючись ст. 19 СК України, районна адміністрація вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання дітей для визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Суд у даному випадку не може погодитися із висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його недостатньо обґрунтованим.

Так, фактично рішення органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав ґрунтується на поясненнях самого батька дітей, який зазначав, що мати дітей перешкоджає у його спілкуванні з ними.

Проте, орган опіки та піклування у своєму висновку не навів обґрунтованих мотивів чому саме він приймає до уваги лише пояснення батька дітей, які не підкріплені будь-якими доказами.

У своєму відзиві на позов ОСОБА_2 також зазначав про те, що він не спілкувався з дітьми, оскільки ОСОБА_1 перешкоджала йому в цьому.

Між тим, суд вважає не доведеним факт перешкоджання матері у спілкуванні дітей разом із батьком. У судовому засіданні позивач зазначала, що вона не перешкоджала ОСОБА_2 спілкуватися із їх синами, навпаки, після розірвання шлюбу вона потребувала допомоги від батька дітей, старший син потребував спілкування з батьком, проте, ОСОБА_2 самоусунувся від піклування, виховання, забезпечення та спілкування із синами.

Допитані у судовому засіданні свідки також зазначали про те, що ОСОБА_1 ніколи не забороняла ОСОБА_2 спілкуватися із дітьми, більш того, за весь час роздільного проживання батько дітей просив побачення із дітьми близько трьох разів, і кожного разу мати не заперечувала їх зустрічі. На зустріч із батьком дітей водили або чоловік позивача - ОСОБА_5 , або його мати ОСОБА_8 .

Про неспроможність доводів відповідача щодо заборони позивачем дітям спілкуватися із батьком свідчить і та обставина, що ОСОБА_2 мав право, у разі виявлення реального бажання спілкуватися з дітьми та опікуватися ними, звернутися до органу опіки та піклування із питання визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Проте, до звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, він своїм правом урегулювати цей спір або через орган опіки та піклування, або через суд, не скористався.

Більш того, згідно висновку органу опіки та піклування відповідачу ще у березні 2024 було рекомендовано звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання дітей для визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Такою рекомендацією ОСОБА_2 реалізував, зі слів сторін у справі та їх представників, лише у вересні 2024 року, тобто майже через пів року.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 , висловлюючи свою думку на засіданні комісії та суду, не мав реальної мети відновити спілкування із своїми дітьми ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Крім того, висновок органу опіки та піклування не містить інформації щодо того чи заслуховувалась думка дітей перед прийняттям рішення про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

У частині другій статті 171 СК України закріплено випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Так, в ході судового розгляду справи, суд, за участю представника органу опіки та піклування, заслухав думку дітей сторін у справі та їх відношення з батьком.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначили, що своїм батьком вони вважають нового чоловіка їх матері - ОСОБА_5 , оскільки він виконує всі батьківські обов`язки по відношенню до них, і вони його називають батьком. ОСОБА_2 вони називають просто ОСОБА_21 , і не бажають з ним спілкуватися. Як зазначив ОСОБА_3 , раніше він дуже хотів бачити батька та спілкуватися з ним, але наразі йому вже це нецікаво, в нього є інший батько.

Суд приймає до уваги і поведінку ОСОБА_2 , який за досить тривалий час розгляду справи судом, не прийшов у єдине судове засідання, коли ОСОБА_1 мала забезпечити явку дітей для заслуховування їх думки у суді, що свідчить про те, що і в даному випадку ОСОБА_2 уникнув спілкування із своїми дітьми, не спробував налагодити з ними відносини, проявити цікавість їх життям, здоров`ям, захопленням та іншим.

В ході судового розсліду справи, суд дійшов висновку, що зв`язок між батьком та дітьми, на даний час втрачено. Суд встановив, що діти тривалий час проживають з іншим чоловіком матері, який, взяв на себе відповідальність за дітей відповідача, як їх батько. Для дітей створені добрі умови проживання, вони забезпечені всім необхідним для розвитку та навчання, що, в тому числі, встановлено органом опіки та піклування у наданому висновку.

При цьому, як вбачається з висновку органу опіки та піклування, умови проживання ОСОБА_2 за місцем його фактичного проживання не досліджувались, оскільки, не дивлячись про попередню домовленість із ОСОБА_2 , двері помешкання ніхто не відчинив.

У своєму висновку орган опіки та піклування зазначив, що в інтересах дітей ОСОБА_2 недоцільно позбавляти батьківських прав. Проте, висновок не містить мотивів у зв`язку із якими обставинами орган опіки та піклування дійшов висновку, що не позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам його дітей.

Положеннями ст. ст. 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Суд дійшов висновку, що сімейні зв`язки між біологічним батьком і дитиною були втрачені, а хлопець вважав своїм батьком нового чоловіка колишньої дружини. Отже, у найкращих інтересах дитини було позбавлено батьківських прав на сина і залишено хлопчика під повною опікою матері.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вимоги чинного законодавства, оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, суд доходить до висновку, що у даному випадку позивачем доведені обставини, які є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, що проявлялось у небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок щодо матеріального забезпечення, виховання, морального та духовного розвитку синів, турботи про них. При цьому, судом не встановлено обставин, які би свідчили про те, що позивачем чинились перешкоди відповідачу у виконанні ним своїх обов`язків, у зустрічах із синами. Відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, з яких би можна було встановити, що він, надавав дітям належне матеріальне забезпечення, до звернення позивача до суду із цим позовом, не втрачав інтересу до своїх дітей, спілкувався з ними, опікувався ними, цікавився їх розвитком, проте ОСОБА_1 чинила йому у цьому перешкоди. За таких обставин, на думку суду, ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків було свідомим та умисним.

З урахуванням встановлених обставин та заслуханих судом пояснень дітей, їх усталеного способу життя без батька, у повноцінній для них сім`ї, з належними умовами для їх проживання та розвитку, повної втрати сімейного зв`язку дітей з батьком, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 буде відповідати якнайкращим інтересам неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 законними та обґрунтованими, та доходить висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 11-13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) батьківських прав по відношенню до його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 17 січня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 27 січня 2025 року.

Суддя К.В. Гашук