Справа №:755/2655/24
Провадження №: 2-о/755/147/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краснокуцька Галина Олександрівна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту проживання однією сім`єю,

в с т а н о в и в:

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту проживання однією сім`єю посилаючись на те, що 22.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . 01.10.2018 році, в зв`язку з погіршенням стосунків з чоловіком, заявниця, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовною заявою про розірвання шлюбу. Справа номер 755/14819/18. Позов було розглянуто та залишено без розгляду, в зв`язку з тим, що заявниця двічі не з`явилася в судове засідання, відмовилася підтримувати позовні вимоги , що фактично було визнано судом, як відмова від позову. Між подружжям відбулося примирення, після якого родинні відносини було поновлено, а позовна заява втратила актуальність. Подружжя проживало з однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 . 11.02.2020 року, після чергової сварки, заявниця, вдруге звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Справа 755/2212/20. Поштою отримала повідомлення суду про те, що її позов направлений на розгляд іншого суду за підсудністю. Після цього жодного судового повідомлення заявниця або її чоловік з судових органів не отримували. В лютому 2020 року між ОСОБА_1 та її чоловіком відбулося примирення. В тому ж 2020 році в Україні тривали протиепідемічні заходи, пов`язані з пандемією COVID, яка тривала з лютого 2020 року до серпня 2021 року. Тривалий час діяли санітарні безпрецедентні обмеження щодо вільного пересування та відвідування державних або судових органів. Заявниця та її чоловік викликів до суду не отримували та не мали необхідних навичок для користування електронними сервісами Судової влади або інших державних реєстрів. Стан розгляду позову був їм обом не відомий, але за аналогією першого позову вони спільно вирішили, що якщо позивач не з`являється до суду та не підтримує вимоги, то позовна заява буде залишена без розгляду. Таким чином, подружжя вважало, що перебуває у зареєстрованому шлюбі та продовжувало проживати однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 . Мали спільний побут та витрати, взаємні права та обов`язки, спільно харчувалися та проводили вільний час, відзначали свята. Отже, мали ознаки фактичної сім`ї, що підтверджую фактичні шлюбні відносини між заявницею та її чоловіком. 12 січня 2023 року заявниця захворіла на COVID, що можуть підтвердити свідки. 13 січня2023 року її стан різко погіршився, тому вона вимушено звернулася за допомогою до родичів, які мали відповідні щеплення та імунітет. Її чоловік, ОСОБА_3 , за віком та станом здоров`я вже не міг залишатися за нею, бо це становило загрозу його життю, тому тимчасово переїхав до квартири за місцем реєстрації АДРЕСА_2 . Під час хвороби Заявниця перебувала в безпорадному стані, тому не звернула увагу що чоловік з 14.01.2023 року перестав їй телефонувати. 15.01.2023 року ОСОБА_4 телефонувала їх спільна знайома ОСОБА_5 , але ОСОБА_6 не цей дзвінок не відповів. 16 січня 2023 року Заявниці зателефонував ОСОБА_7 , який займає посаду голови ОСББ будинку АДРЕСА_3 та повідомив, що її чоловік, ОСОБА_3 , був знайдений мертвим у власній кватирі ІНФОРМАЦІЯ_1 та, імовірно, помер на передодні (копія довідки про смерть та копія свідоцтва про смерть, додається). ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів де отримала дозвіл на поховання тіла чоловіка, отримала свідоцтво про смерть та здійснила його поховання. Як дружина, згідно статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», як дружина померлого, отримала допомогу на поховання. Заявниця звернулась до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, а саме: квартири, яка на день смерті належали спадкодавцю на праві приватної власності. Заяву нотаріус прийняла, але повідомила, що по закінченню шестимісячного терміну з дати смерті спадкодавця їй буде відмовлено у видачі свідоцтва про право на власність на спадщину, оскільки вона не є спадкоємцем за законом тому, що їх з чоловіком шлюб було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2020 року. Справа 755/2212/20. Апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва є не можливим у зв`язку зі смертю чоловіка. Факт проживання однією сім`єю повинен встановити суд. Станом на дату подання заяви інших спадкоємців її чоловік - ОСОБА_6 не мав. Фактично спадщина прийнята. Той факт, що Заявниця проживала однією сім`єю більше п`яти років із померлим ОСОБА_3 , можуть підтвердити свідки. Обставини щодо спільного проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з Заявницею з дати «умовного розлучення» 11.02.2020 по дату смерті ОСОБА_3 можуть підтвердити свідки, також складено Акт спільного проживання. Наявність у заявниці оригіналів документів на нерухоме майно, свідоцтво та довідка про смерть, факт одноосібного прийняття спадщини.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2024 року відкрито провадження та залучено до участі в справі заінтересовану особу - Київську міську раду.

12.07.2024 року до суду надійшли пояснення від Київської міської ради, які долучені до матеріалів справи. З пояснень вбачається, що необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання заявника разом із спадкодавцем і визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_1 однією сім`єю, передбачає їх пов`язаність спільним побутом веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків. В додатках до заяви відсутні будь-які докази щодо ведення спільного господарства, такі як сплата комунальних послуг, спільний ремонт, відпочинок і так далі. На доказах свідків не може ґрунтуватись повне доведення обставин справи. Тому Київська міська рада заперечує проти встановлення даного факту, оскільки у заявниці права на спадкування не має, а у випадку встановлення даного факту Київська міська рада буде позбавлена права на визнання спадщини відумерлою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.08.2024 року витребувано копію спадкової справи.

В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали та просять суд встановити: факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 11.02.2020 року по дату смерті ОСОБА_3 ; факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 з 22.05.2014 року по дату смерті ОСОБА_3 .

Заінтересована особа Київська міська рада в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заінтересована особа приватний нотаріус КМНО Краснокуцька Г.О. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення заявниці, її представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справ, приходить до наступного висновку.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ОСОБА_3 , помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 136 від 24.01.2023 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина щодо його майна, за заявою ОСОБА_1 від 27.01.2023 року. Крім ОСОБА_1 будь-яких інших заява про прийняття спадщини не надходило.

Зі спадкової справи вбачається, що 27.01.2023 року приватним нотаріусом КМНО Краснокуцькою Г.О. отримано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. З витягу вбачається, що 18.06.2021 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) внесено відомості про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

В межах спадкової справи приватним нотаріусом КМНО Краснокуцькою Г.О. жодних постанов не приймалося.

Звертаючись до суду з заявою, заявниця стверджує, що з 2014 року по фактично по день смерті ОСОБА_3 вона постійно проживала з останнім однією сім`єю. У 2021 році вона подала до суду заяву про розірвання шлюбу, проте до суду не приходила та вважала, що її заява про розірвання шлюбу буде залишена судом без розгляду. Про існування рішення про розірвання шлюбу їй стало відомо лише від нотаріуса.

На підтвердження обставин спільного проживання заявницею були надані:

-копія акту прийому-передачі вікон, замовлення вікон;

-копії фіскальних, товарних чеків, видаткових накладних;

-копія інструкція на мікрохвильову піч;

-копія гарантійного талону на пральну машину;

-копія угоди про завдаток інвестування квартири від 19.05.2003 року, де інвестором зазначений ОСОБА_8 ;

-копія касового ордеру від 22.05.2003 року на ім`я ОСОБА_8 ;

-копія довідки, щодо сплати ОСОБА_8 коштів за квартиру;

-копія постанови слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП про уточнення анкетних даних;

-копія дозволу прокуратури на поховання;

-копія довідки на одержання праху;

-копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання;

-копія замовлення пам`ятнику;

-фотознімки без зазначення дат.

В судовому засіданні за клопотання заявниці допитані два свідки.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка перебуває з заявницею в дружніх стосунках приблизно 14 років, суду пояснила, що з часу коли вона познайомилась з ОСОБА_1 останні проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 . Останній вживав алкогольні напої. Під час спільного проживання вони то проживали разом то окремо. 12.01.2023 року їй зателефонувала заявниця і попросила викликати їй швидку допомогу. У неї піднявся тиск. Саме в цей день вона особисто бачила померлого. В цей же день ОСОБА_3 ушей в свою. Квартиру. 14.01.2023 року вона разом із заявницею поїхала до квартири ОСОБА_3 , але його не було, квартира була опечатана.

Свідок ОСОБА_7 , який є головою ОСББ в будинку, де знаходиться квартира ОСОБА_3 , суду повідомив, ЩО ОСОБА_3 постійно вживав алкогольні напої. По питаннях щодо квартири він спілкувався з ОСОБА_1 . Де проживав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 він не знає, також не знає чи проживали вони однією сім`єю. Коли помер ОСОБА_3 він не пам`ятає, але його в ой день не було в місті, йому зателефонувала сусідка та повідомила, що в квартирі ОСОБА_3 дуже кричить кіт. Ця ж сусідка і викликала поліцію. Більше йому нічого невідомо.

Судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

За загальним правилом заочне рішення суду набуває законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Вказане рішення суду набуло законної сили 12.10.2020 року.

Отже, з викладеного вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 припинено 12.10.2020 року.

Таким чином, законних підстав для встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 11.02.2020 року по 12.10.2020 року та встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 22.05.2014 року по дату смерті ОСОБА_3 не має, оскільки заявниця та померлий з 22.05.2014 року по 12.10.2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Рішенням Конституційного суду України в справі № 1-8/99 (за конституційними поданнями Служби безпеки України та інших про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що до кола членів сім`ї належать дружина (чоловік), їх діти і батьки, проте членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання і ведення спільного господарства, тобто не лише близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти; вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності; рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 490/6060/15, від 10 лютого 2021 року у справі № 383/49/19.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 грудня 2020 року у справі №295/14208/18-ц, від 03 березня 2021 року у справі №127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц та Верховним Судом у постановах від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17; від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18) та від 01 вересня 2021 року у справі №523/9720/17.

Отже наведена судова практика свідчить про те, що питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

З встановлених обставин у даній справі вбачається, що заявниця звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з метою отримання права на спадщину після померлого ОСОБА_3 .

Даючи оцінку доказам у справі суд приходить до висновку, що надані суду докази не є достатніми. Так, фотознімки відображають певні моменти у житті і не можуть свідчити про обставини постійного проживання осіб. З наявних в матеріалах справи фіскальних чеків, товарних чеків, видаткових накладних вбачаються тільки обставини оплати цих послуг, товарів. Дозвіл на поховання, замовлення на виготовлення пам`ятника, довідка на одержання праху також не свідчать про обставини спільного проживання. Що стосується показів, свідків, то жоден із свідків не надав пояснень щодо обставин сумісного проживання заявниці та померлого, достатніх для встановлення обставин справи.

Отже, судом встановлено, що відсутні належні та допустимі доказів про те, що заявниця та померлий ОСОБА_3 мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, вели спільний побут, мали спільний бюджет, спільно харчувалися, купували майно для спільного користування, приймали участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, мали усні чи письмові домовленості про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин з 12.10.2020 року, але не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась заявниця, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявниця не довела факту постійного проживання з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 12.10.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-80, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краснокуцька Галина Олександрівна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту проживання однією сім`єю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення буде складено 01.02.2025 року.

Дані сторін:

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Заінтересована особа: Київська міська рада, , адреса місцезнаходження: місто Київ, вулиця Хрещатик, 36.

Заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краснокуцька Галина Олександрівна, адреса місцезнаходження: місто Київ, вулиця Березняківська, 4 офіс 1.

Суддя Н.О.Яровенко