Справа № 345/3898/24
Провадження № 22-ц/4808/119/25
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Мальцевої Є.Є.

з участю секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іванів Олег Богданович, на рішення Калуського міськрайонного суду від 06 листопада 2024 року, у складі судді Онушканича В.В., у справі за позовом керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки та знесення об`єкта самочинного будівництва,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року керівник Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки та знесення об`єкта самочинного будівництва.

Позов обгрунтовано тим, що Калуською окружною прокуратурою підтримано публічне обвинувачення у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000491 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, відносно ОСОБА_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 всупереч встановленому законом порядку, в період часу з 2013 по 2014 роки, з корисливих мотивів, з метою подальшого використання у своїй діяльності, здійснила самовільне будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває у комунальній власності Калуської міської ради.

За результатами судового розгляду даного кримінального провадження ухвалою Калуського міськрайонного суду від 19.10.2023 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.197-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а також закрито кримінальне провадження у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження та судового розгляду шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, добровільно не відшкодовано, цивільний позов не заявлявся.

ОСОБА_1 не набула права власності на самочинно збудовану добудову до квартири. Калуська міська рада не вживала заходів, спрямованих на відшкодування Калуській міській раді збитків. Звернення з позовом прокурора зумовлено тим, що внаслідок незаконних дій ОСОБА_1 щодо самочинного будівництва Калуська міська рада позбавлена можливості використовувати земельну ділянку. Оскільки Калуська міська рада не вжила жодних заходів, спрямованих на приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, Калуська окружна прокуратура вбачала підстави для звернення до суду з метою захисту інтересів Калуської міської ради, у зв`язку із неналежним здійсненням свої повноважень відповідними органами.

Керівник Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради просив суд зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, загальною площею 12 кв.м., шляхом знесення об`єкта самочинно будівництва, а саме прибудови до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 12 кв.м.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 листопада 2024 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, загальною площею 12 кв.м., шляхом знесення об`єкта самочинно будівництва, а саме прибудови до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 12 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1211,20 грн. судового збору.

Представник ОСОБА_1 адвокат Іванів О.Б. на вказане рішення подав апеляційну скаргу. Вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно не дослідив обставин справи, не дав належної оцінки зібраним доказам та запереченням сторони відповідача, а висновки суду не відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами правових підстав для звернення до суду із заявленим позовом та необхідності застосування крайнього заходу впливу знесення самочинного будівництва.

Також позивач не надав доказів того, що земельна ділянка належить до земель Калуської міської ради, суд обмежився загальними нормами матеріального права. Матеріали справи не містять жодної інформації із державного земельного кадастру, яка б підтверджувала права Калуської міської ради на земельну ділянку.

Відповідно до змісту листа Калуської міської ради за підписом заступника міського голови підтверджується відсутність прав Калуської міської ради на власність (користування) спірною земельною ділянкою. Також матеріали справи не містять заперечень міської ради щодо самочинного будівництва чи визнання права на це будівництво. Також відсутні докази направлення вимог Калуської міської ради до відповідачки що стосуються самочинного будівництва, приписи на усунення самочинного будівництва, та відмова відповідачки у здійсненні перебудови, тощо.

Суд першої інстанції не перевірив позиції та дійсної волі власника земельної ділянки та не довів існування порушення прав інших осіб самочинним будівництвом.

Зазначає, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законом заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що у разі встановлення факту здійснення самочинного будівництва об`єктів нерухомого майна без відповідного дозволу, відповідний орган державної влади наділений повноваженнями на звернення з позовом до суду щодо знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна, як крайній захід, за умови коли використані всі передбачені законодавством заходи реагування, що узгоджується з правою позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 18 грудня 2019 року № 127/23136/17.

У власності відповідачки та ОСОБА_2 перебуває квартира АДРЕСА_3 . Так, суд першої інстанції вирішив права іншого співвласника квартири ОСОБА_2 , яка не була учасником справи.

Таким чином судом не досліджено можливість відновлення прав позивача іншим шляхом ніж знесення самочинного будівництва, та не досліджено чи не спричинить таке знесення негативних наслідків для капітальної житлової будівлі в цілому та чи не порушить прав інших співвласників житлового будинку.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керівник Калуської окружної прокуратури Носович А.Б. подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає твердження апелянта неправильними та помилковими, рішення суду першої інстанції законним та таким, що відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

На підставі норм ч.2 ст. 83 ЗК України, земельна ділянка, прилегла до будинку АДРЕСА_4 належить до земель Калуської міської територіальної громади.

Зазначає, що Калуська міська рада як власник земельної ділянки виявила своє бажання та висловила свою волю щодо вирішення питання самовільно зайнятої земельної ділянки, а саме її звільнення, яке можливе шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва. Представник Калуської міської ради подав письмову заяву, в якій зазначив, що позов підтримує. Не відповідає дійсності твердження відповідача про те, що відновлення порушеного права позивача можливе іншим способом.

Позовна заява Калуською окружною прокуратурою була скерована до суду в порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» з дотриманням всіх вимог чинного законодавства.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Іванів О.Б. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Прокурор Журавльова Н.Є. та представник Калуської міської ради Бреславська М.М. в судовому засіданні апеляційного суду заперечила доводи апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що прибудова, яка розташована на землях територіальної громади м. Калуш, є самочинно збудованою та перешкоджає територіальній громаді здійснювати повноваження власника відповідної земельної ділянки, тому суд дійшов висновку, що відповідачку слід зобов`язати звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, загальною площею 12 кв.м., шляхом знесення об`єкта самочинно будівництва, а саме прибудови до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 12 кв.м.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу огляду місцевості від 20.07.2023 року з фототаблицями (а.с.19-21), складеного т.в.о. слідчого СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області за участю геодезиста КП «Земельно-кадастрове госпрозрахункове бюро» Калуської міської ради Семака І.М., начальника відділу ДАБК Калуської міської ради Топорова А.В., під час огляду частини АДРЕСА_4 , встановлено, що на першому поверсі будинку АДРЕСА_4 , з правого боку до квартири АДРЕСА_5 розміщена прибудова прямокутної форми. Проведеними вимірами встановлено, що довжина вказаної прибудови становить 94 м, ширина 2,08 м, висота становить 3,31 м. Дана прибудова є капітальною спорудою, оскільки фундамент влаштований із цементно-бетонної суміші.

Згідно акту обстеження земельної ділянки №34 від 20.07.2023 року, до квартири по АДРЕСА_2 здійснено прибудову, чим самовільно зайнято земельну ділянку комунальної власності, орієнтовною площею 0,0012 га, До вказаного акту додано план меж землекористування, на якому зображено розташування вказаної прибудови.

Здійснення прибудови до квартири за адресою АДРЕСА_2 підтверджено також листом начальника відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради від 17.07.2023 року №02-29/64, згідно якого прибудова до квартири є капітальною спорудою. Право на виконання будівельних робіт за вказаною адресою при здійсненні реконструкції квартири замовник не набув та про початок виконання будівельних робіт Калуську міську раду не повідомляв.

Відповідно до листа виконавчого комітету Калуської міської ради від 27.05.2024 року (а.с. 31) рішення про надання у користування та у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для прибудови до квартири за адресою АДРЕСА_2 міською радою не приймались, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства. До відділу державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради не поступали документи, що дають право на виконання будівельних робіт та документи, що засвідчують прийняття закінчених будівництвом об`єктів в експлуатацію щодо здійсненої прибудови до вищевказаної квартири.

За результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000491 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення у самовільному будівництві капітальної споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, що виявилось у самовільному, тобто всупереч встановленому законом порядку, будівництві споруди прибудови до квартири АДРЕСА_5 із влаштуванням фундаменту та стін на самовільно зайнятій земельній ділянці, загальною площею 12кв.м. за адресою АДРЕСА_4 , яка перебуває у комунальній власності Калуської міської ради.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.10.2023 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.197-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження №000491 про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.3 ст.197-1 КК України закрито у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

За частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно зі частиною 2 статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 3 статті 16 вказаного Закону передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

За змістом статті 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема, законності, поєднання місцевих і державних інтересів, державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування.

3 аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування, матеріальною основою якого є, у тому числі, земля, правомочності власника щодо якого від імені територіальної громади виконує відповідна рада. Тобто економічні інтереси держави полягають також і в законному та ефективному використанні землі, що є комунальною власністю.

Судом першої інстанції правомірно враховано, що спір у справі стосується земельної ділянки, яка незаконно вибула з комунальної власності.

Калуська міська рада як власник зобов`язана вживати заходи щодо сумлінного та добросовісного управління комунальним майном, забезпечувати його ефективне використання, контролювати стан збереження, а у випадку порушення права власності територіальної громади - невідкладно реагувати.

Калуська міська рада, будучи обізнаною про порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, з позовом до суду не зверталась.

Отже, зазначена бездіяльність уповноваженого органу призводить до тривалого незаконного володіння земельною ділянкою, яка розташована на землях територіальної громади м. Калуш, та не поновлення інтересів територіальної громади.

Частиною третьою статті 56 ЦПК України закріплено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою.

Згідно з частиною четвертою статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, задоволення суспільної потреби у функціонуванні місцевого самоврядування.

Суд правомірно врахував, що компетентним органом - Калуською міською радою не вжито жодних заходів щодо повернення спірної земельної ділянки у судовому порядку, що підтверджується долученим до позову листуванням, тому з метою поновлення порушеного права власності територіальної громади м. Калуша Калуською окружною прокуратурою пред`явлено позов в інтересах держави в особі Калуської міської ради.

Таким чином, прокурором дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо своєчасного інформування Калуської міської ради про виявлені порушення, незаконність будівництва прибудови до квартири, розташованої на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_2 , із зайняттям земельної ділянки територіальної громади м. Калуш, яка їй для цієї мети не виділялась, та необхідність вжиття заходів цивільно-правового характеру, спрямованих на захист права власності територіальної громади міста Калуша на цю земельну ділянку.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє посилання заявника на відсутність підстав для представництва інтересів Калуської міської ради прокурором.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом наведеної норми права самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Згідно з частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18).

Відповідно до статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, восьмою 8 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до статей 80, 83 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Землі, які належать на праві власності територіальній громаді міста, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

У частині першій статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінена на предмет пропорційності такого втручання.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 344/14718/20 (провадження № 61-4128св22) вказано, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, а також у разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено. Позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення (див. постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 359/8362/17, провадження № 61-4775св19).

У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц (провадження № 61-13282св18) зазначено, що з урахуванням змісту статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в поєднанні з приписами статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за вимогами про знесення самочинного будівництва можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

У цій справі предметом дослідження, зокрема, є обґрунтованість вимог позивача щодо застосування до спірних правовідносин приписів статті 376 ЦК України.

За загальним правилом у справах про знесення самочинного будівництва позивач зобов`язаний довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника (співвласника) чи користувача земельної ділянки таким самочинним будівництвом.

Лише у випадку доведеності порушення самочинним будівництвом прав позивача, знесення самочинного будівництва можливо оцінювати на предмет можливості його застосування як крайнього заходу впливу на забудовника.

Судом правильно встановлено, що відповідачка здійснивши самовільну прибудову до належної їй квартири, використовує спірну земельну ділянку без правовстановлюючих документів на землекористування, чим порушує вимоги законодавства України та право комунальної власності на земельну ділянку позивача.

Відповідачкою ОСОБА_1 самовільно зведено капітальну споруду, фундамент якої влаштований із цеметно-бетонної суміші на земельній ділянці площею 12 кв.м., власник земельної ділянки Калуська міська рада заперечує щодо визнання за відповідачкою права власності на таку прибудову, а відтак такий вид самочинного будівництва не може бути приведеним до легітимного стану шляхом його перебудови.

Суд правильно також зазначив, що відповідачка не надала доказів того, що усунення порушення прав Калуської міської ради як власника земельної ділянки можливе шляхом проведення перебудови, а не знесення самочинної прибудови.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення фактично вирішив права іншого співвласника квартири ОСОБА_2 , яка не була учасником справи.

У цій справі судом постановлено рішення про зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва прибудову до квартири АДРЕСА_6 , яка не є складовою квартири та об`єктом права спільної власності.

Зі змісту ухвали Калуського міськрайонного суду суду від 19.10.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 дала згоду та не заперечила щодо звільнення її від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.197-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, не вимагала постановлення виправдувального вироку.

Таким чином відповідачка визнавала свою вину у самовільному, всупереч встановленому законом порядку, будівництві споруди прибудови до свої квартири із влаштуванням фундаменту та стін на самовільно зайнятій земельній ділянці, загальною площею 12кв.м. яка перебуває у комунальній власності Калуської міської ради.

З огляду на зазначене, рішення суду ухвалено щодо знесення самочинної прибудови, зведеної відповідачкою, а не квартири яка перебуває у спільній власності, відтак відсутні підстави для висновку, що суд вирішив права іншого співвласника квартири, який не залучений до участі у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відповідачка не мала жодних юридичних підстав вважати, що у неї виникло право власності на самочинно споруджений об`єкт, а тому задоволення позову про знесення самочинної прибудови до квартири на земельній ділянці, яка є власністю територіальної громади, відновить рівновагу між загальними інтересами територіальної громади у користуванні та розпорядженні належною їй комунальною земельною ділянкою й індивідуальним інтересом відповідачки у правомірному користуванні та розпорядженні її квартирою у багатоквартирному будинку.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іванів Олег Богданович, залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 06 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2025 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

Є.Є. Мальцева