Провадження № 2/131/324/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Олексієнка О.Ю.,

розглянувши у спрощеному провадженні в м. Іллінці справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором споживчого кредиту в розмірі 15 169,27 грн.

В обґрунтування позову, посилається на те, що 07.01.2020 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» був укладений кредитний договір № 416944, згідно з умовами якого відповідач отримала 4 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Вказує на те, що кредит видавався строком на 30 днів.

В подальшому у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати відповідачем зобов`язань за кредитним договором, відповідач ініціював продовження користування кредитом, внаслідок чого Ддодатковим договором від 09.02.2020, строк користування кредитом продовжили до 11.03.2020 року.

Зазначає, що 22 лютого 2021 року ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТзОВ «СІРОКО ФІНАНС» уклали Договір факторингу №015-220221, згідно якого ТзОВ «СІРОКО ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», включно і до ОСОБА_1 за договором №416944 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.01.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 2530.

В подальшому, 22 лютого 2021 року, ТзОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТзОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» уклали Договір факторингу №015-220221, згідно якого ТзОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «СІРОКО ФІНАНС», включно і до ОСОБА_1 за договором №416944 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.01.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 9.

Посилається на те, що ТОВ «Лінеура Україна» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці ОСОБА_1 кредит на потрібну їй суму, однак відповідач зі свого боку не виконала умов кредитного договору. Зазначає, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину.

Вказує на те, що станом на 30.07.2024 року сума заборгованості відповідача становить - 15 169,27 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) становить - 4 000,00 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування 8760,00 грн.; заборгованість за пенею та штрафами 0,00 грн.; інфляційне збільшення 2 409,27 грн.

Відтак, просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №416944 від 07.01.2020 року, в сумі: 15 169,27 грн., на користь ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф», судові витрати в рахунок відшкодування сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн., а також витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7000,00 грн.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 серпня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Сторони в судове засідання не викликались, так як справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. При цьому, представник відповідача адвокат Загородній Є.О. подав до суду відзив в якому просить у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити, з тих підстав, що Відповідно до предмета доказування у вказаній категорій справ позивач мав би довести, по-перше, факт укладення договору (виникнення правовідносин між сторонами) і а отримання ОСОБА_1 грошових коштів па основі договору, а по-друге, набуття ТОВ «Артеміда-Ф» права вимоги до ОСОБА_1 на основі договору № 416944.

На думку представника відповідача, позивачем не доведено ні факту укладення договору (виникнення правовідносин між сторонами) та отримання ОСОБА_1 грошових коштів на основі договору, ні. тим більше, набуття ТОВ «Артеміда- Ф» права вимоги до ОСОБА_1 , яке виникло на основі договору № 416944.

Зазначає, що договір №416944 від 07 січня 2020 року не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме ОСОБА_1 , оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідачки не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації згідно з вимогами законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача.

При цьому, позивачем не надано достатніх і допустимих доказів того, що сам-, відповідачка погодила всі істотні умови вказаного кредитного договору, оскільки навіть у самому договорі відсутній будь-який ідентифікатор, за допомогою якого відповідач нібито підписала договір.

Посилання представника позивача на те, що відповідачка зареєструвалася на веб-сайті в мережі Інтернет www.credit7.ua, зайшла до особистого кабінету, створила анкету клієнта, підписала зазначений вище кредитний договір одноразовим ідентифікатором, який отримала на фінансовий номер телефону (зазначений у анкеті клієнта), нічим не доведені та не підтвердженні.

Належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14).

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного провадження у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, яким позов задоволити із наступних підстав.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що 07 січня 2020 року між ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №416944 (а.с. 8-11).

На умовах Кредитного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видавався строком на 30 днів, шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем.

22.02.2021 року між ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТзОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №015-220221, у відповідності до умов якого ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТзОВ «ФК «СІРКО ФІНАНС» за плату належні йому Права Вимоги, а ТзОВ «ФК «СІРКО ФІНАНС» приймає належні ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у Рреєстр боржників (а.с.46-51).

05 лютого 2024 року, ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» уклали договір факторингу №20240205/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», включно і до ОСОБА_1 за договором № 416944 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.01.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 9 (а.с.25-32).

Згідно з розрахунком заборгованості (виписка з особового рахунку), станом на 30.07.2024 року сума заборгованості відповідача становить - 15 169,27 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) становить - 4 000,00 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування 8760,00 грн.; заборгованість за пенею та штрафами 0,00 грн.; інфляційне збільшення 2 409,27 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Відповідно до ч.ч. 1,2, 3. 4, 6, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір, крім визначених цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору: спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленог о прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправления (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору: інші відомості.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомне т її. яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (формі: прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій. що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Еіро електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі.

Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача.

Згідно з ст. 50 Закону України «Про платіжні послуги» небанківські надавачі платіжних послуг забезпечують виконання платіжних операцій користувачів через розрахункові рахунки, відкриті в банках або в розрахунковому банку платіжної системи, учасниками якої вони є.

Розрахунки між небанківськими надавачами платіжних послуг для забезпечення виконання платіжних операцій користувачів (крім платіжних операцій у межах одного надавача платіжних послуг) здійснюються шляхом проведення суми платіжної операції між розрахунковими рахунками небанківських надавачів платіжних послуг, що відкриті в банках (розрахунковому банку платіжної системи).

Банки забезпечують виконання платіжних операцій своїх клієнтів, у тому числі операцій небанківських надавачів платіжних послуг, шляхом виконання міжбанківських платіжних операцій або платіжних операцій, що виконуються в межах одного банку.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація здійснюється з використанням засобів електронної ідентифікації та процедури автентифікації відповідно до схем електронної ідентифікації.

Договір № 416944 від 07 січня 2020 року не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме ОСОБА_1 , оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідачки не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації згідно з вимогами законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача.

При цьому, позивачем не надано достатніх і допустимих доказів того, що сама відповідачка погодила всі істотні умови вказаного кредитного договору, оскільки навіть у самому договорі відсутній будь-який ідентифікатор, за допомогою якого відповідач нібито підписала договір.

Нічим не доведені та не підтвердженні посилання представника позивача на те, що відповідачка зареєструвалася на веб-сайті в мережі Інтернет www.credit7.ua, зайшла до особистого кабінету, створила анкету клієнта, підписала зазначений вище кредитний договір одноразовим ідентифікатором, який отримала на фінансовий номер телефону (зазначений у анкеті клієнта).

Відомості про те, що відповідачка пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету клієнта із зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКГІП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту) підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписала договір одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про платіжні послуги», належними, допустимими, достатніми доказами не доведено і факту укладання кредитного договору саме відповідачкою не підтверджусь

Крім того, будь-який формуляр заяви на отримання кредиту, який би мав бути складеним і підписаним електронним підписом відповідачки, електронна ідентифікація (авіентифікація) якої здійснена з дотриманням вимог Закону, та який би був підтверджений і сумнівів не викликав, в матеріалах справи відсутній.

Будь-які документи, що підтверджують особу позичальника в матеріалах справи відсутні. Позивачем зазначено лише регламентований порядок заповнення анкети та укладання кредитного договору на веб-сайті надавала платіжних послуг.

Тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що веб-сайт в мережі Інтернет www.credit7.ua належить саме ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», як і відсутній відповідний документ на підтвердження того, що відповідачка отримувала смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором.

Посилання позивача на заповнення позичальником - відповідачем форми на сайті товариства і зазначенням власної банківської картки є бездоказовими та нічим не підтвердженими.

Належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц. від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-й, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-й, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те. що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

У матеріалах справи відсутні й суду не надані будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054. 1088 ЦК України. Відтак, позивачем не доведено, що позичальнику надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі га на умовах встановлених договорами.

Лист ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» про перерахування коштів ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» відповідачці, не є належним, допустимим і достатнім доказом перерахунку грошових коштів згідно з вказаними вище вимогами Закону.

Крім того, зі справи не зрозуміло, яке відношення ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» має до даного кредитного договору між відповідачкою та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», яке відповідно до договору про відступлення прав вимоги передало права вимоги ТОЙ «СІРОКО ФІНАНС».

Реквізити повного банківського рахунку позичальника (на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів) в матеріалах справи не міститься. Ні в змісті кредитного договору, ні в будь-яких інших документах оформлених при наданні кредитних коштів, всупереч викладених вище вимог Закону, реквізити повного карткового рахунку відповідачки не зазначено. Також у матеріалах справи відсутні будь-які дані про надання позичальником кредитору реквізитів свого карткового рахунку.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимогами ст. 13 ІДПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ним Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переход) цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). За договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає (ст. 1077 ЦК України).

Згідно з ч. 1 статті 1077 Цивільного кодексу України, частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність», суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом. - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (ст. 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по- різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відстукається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторінрегулюються загальними положеннями про кугпвлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною піною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За ч. 1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору , умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14).

Так, 22 лютого 2021 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», та TOB «СІРОКО ФІНАНС», уклали Договір факторингу №015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ЛІНВУРА УКРАЇНА», включно і до пр. Білоус Оксана Миколаївна, ПІН . за Договором № 416944 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.01.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 2530.

Предметом договору факторингу №015-220221 від 22 лютого 2021 року є право вимоги по укладених «ГОВ «Лінеура Україна» з фізособами по кредитних договорах.

Відповідно до п. 4.1. Договору у відповідності до умов цього Договору Клієнт відступає Факторові Права грошових вимог до Боржників, які виникли у Клієнта на підставі кредитних договорів з Боржниками, в розмірі дійсної заборгованості. Права грошових вимог, що відступаються Клієнтом Факторові, їх кількість, сума та деталізація, визначаються відповідним Реєстром.

Пунктом 4.3. Договору визначено, що на виконання умов цього Договору, переуступлені за Реєстром Права грошових вимог переходить до Фактора з моменту підписання сторонами Акта прийняття-передання відповідного Рестру прав грошових вимог (Додаток 3) та виконання Фактором зобов`язання з передачі Клієнтові суми Фінансування, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх зобов`язань (за винятком майбутньої вимоги, яка вважається переданою Фактору з дня виникнення нрава вимоги до Боржника).

Водночас матеріали справи не містять як згаданого в п. 4.3. Договору акта прийняття-переданий відповідного Рестру нрав грошових вимог, так і доказів виконання Фактором зобов`язання з передачі Клієнтові суми Фінансування.

Крім того, належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав і обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14). Таких доказів щодо повної оплати відстуилення нрава вимоги до нового кредитора, а саме, до ТОВ «Сіроко Фінанс», суду не надано.

Відповідно, позивачем не доведено належними та допустимими доказами набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» права вимоги за кредитним договором по відношенню до ОСОБА_1 .

З огляду на принцип «право породжує право» та оскільки позивачем не доведено набуття ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги за договором факторингу - позивач також не набув права вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 .

Крім того, згідно п. 4.5. договору факторингу №015-220221 від 22 лютого 2021 року. Відповідно до вказаного пункту протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дати набуття Фактором відступлених йому Прав грошових вимог, Фактор направляє Боржникам повідомлення про відступлення Клієнтом Факторові Права грошової вимоги та набуття Фактором такого Права, з якими Фактор має право направити Боржнику будь-які інші повідомлення, претензії, вимоги, тощо, складені від свого імені. Фактор самостійно несе усі ризики, пов`язані з неналежним повідомленням Боржників. Фактор на вимогу Клієнта повинен надати на відповідний запит, інформацію та підтвердження щодо зроблених ними таких повідомлень.

Матеріали справи не містять доказів направлення Фактором повідомлення про набуття ним права вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 , що додатково підтверджує не набуття ТОВ «Сіроко Фінанс», а в подальшому ТОВ «Артеміда-Ф», права вимоги.

Крім того у Витязі з реєстру прав вимог № 20240205/01, у якому наявний боржник « ОСОБА_2 » (порядковий номер 9), відсутня інформація про те, до якого саме договору Факторингу № 202.40205/01 та між якими сторонами він є додатком. При цьому, дата цього Реєстру не узгоджується із датою укладеного 05 лютого 2024 року договору Факторингу між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Артеміда-Ф», а тому цей Реєстр може вважатися належним доказом. Самого ж реєстру до договору позивачем не надано.

Таким чином, долучені документи (договір факторингу № 20240205/01 від 05 лютого 2024 року та витяг з реєстру прав вимог № 20240205/01) не підтверджують набуття позивачем права вимоги за первісним кредитним договором.

Згідно з ч. 2 ст.141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12,13,76,77,78,81,141, 258,259,261,265,273-279,354ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф», адреса 79013, м. Львів, вул. С.Бандери, 87, оф. 54, .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя