Єдиний унікальний номер 142/420/24
Номер провадження 2/142/93/25
РІШЕННЯ

іменем України

заочне

(вступна та резолютивна частини)

24 січня 2025 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гринишиної А.А.,

з участю

секретаря судового засідання Курасевич В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката Близнюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 до Студенянської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, яка знаходиться в с. Студена Тульчинського району Вінницької області, вул. Соборна, 41, про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, та додані до неї матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Студенянської сільської ради про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, в якій позивач просить визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі № 17 від 22 січня 2017 року з наступним змістом (подано текст угоди), № 18 від 22 січня 2017 року з наступним змістом (подано текст угоди), № 19 від 22 січня 2017 року з наступним змістом (подано текст угоди).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 03 липня 2024 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Гринишиній А.А.

Ухвалою суду від 08 липня 2024 року в даній справі було відкрите провадження, розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження,призначено підготовче засідання. Встановити відповідачу строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвалою від 18 листопада 2024 року суд закрив підготовче провадження, судове засідання з розгляду справи по суті призначив на 14 годину 00 хвилин 03 грудня 2024 року.

Розгляд справи в судовому засіданні 03 грудня 2024 року не відбувся, справу було знято з розгляду із-за зайнятості головуючого по справі судді в іншому судовому засіданні. Наступне судове засідання у справі призначено на 14 січня 2025 року на 10 годину 00 хвилин.

В судове засідання 14 січня 2025 року відповідач Студенянська сільська рада Тульчинського району Вінницької області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через власний електронний кабінет 29 грудня 2024 року ( а.с.100), розгляд справи із-за неявки відповідача відкладено на 23 січня 2025 року 11 годину 30 хвилин.

В судове засідання 23 січня 2025 року відповідач Студенянська сільська рада Тульчинського району Вінницької області повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через власний електронний кабінет 14 січня 2025 року ( а.с.105).

Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, двічі не з`явився до суду без поважних причин, відзиву на позовну заяву та будь-яких заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило, позивач та його представник наполягали на проведенні судового розгляду на підставі наявних доказів та ухваленні заочного рішення, суд 23 січня 2025 року ухвалою постановив провести заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 до Студенянської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, яка знаходиться в с. Студена Тульчинського району Вінницької області, вул. Соборна, 41, про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі.

В судовому засіданні 23 січня 2025 року позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Близнюк В.В. заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, вказавши, що позивачем в повній мірі було дотримано процедури використання переважного права на поновлення дії існуючих договорів оренди землі на певний строк, однак відповідач по справі безпідставно та протиправно відмовив в дотриманні зі свого боку порядку продовження дії договорів оренди на новий строк, ухвалив 07 лютого 2024 року на сесії сільської ради рішення про припинення дії договорів оренди землі №№17,18,19, чим порушив його, ОСОБА_1 , права орендаря земельних ділянок, які він належним чином виконував та мав всі законні підставі обгрунтовано сподіватися на дотримання умов договорів протилежною стороною. Просили стягнути по справі судові витрати у вигляді сплати судового збору, стягнення інших витрат не заявили.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1 ,2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Між відповідачем по справі ОСОБА_1 та Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області в особі начальника Козака Юрія Володимировича 23 січня 2017 року було укладено договір оренди землі № 17 ( а.с.1-12), за яким орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 19,7000га, кадастровий номер :04:002:0265; договір оренди землі № 18 ( а.с.15-17), за яким орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 12,0000 га, кадастровий номер :04:001:0313; договір оренди землі № 19 ( а.с.20-22), за яким орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 12,5000 га, кадастровий номер :04:001:0315. Відповідно п. 8 договорів, вони укладені на 7 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У такому випадку орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити дію договору. Право оренди земельних ділянок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно строком на - 7 років ( а.с.14,19, 25).

07 вересня 2024 року позивач звернувся до Студенянської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, яка на даний час є розпорядником вказаного майна, із заявами про продовження строку дії договору ( а.с.27, 29, 31) та надав два примірника проекту додаткової угоди до кожної заяви( а.с.28, 30, 32). Вказані заяви з додатками були прийняті відповідачем та зареєстровані як вхідна документація за №№ 694/3, 695/3, 696/3.

Позивач ОСОБА_1 відповіді щодо згоди або відмови в продовженні строку дії зазначених договорів не отримав від Студенянської сільської ради, тому 26 грудня 2023 року звернувся до відповідача із заявами, якими просив повідомити його про прийняте рішення ( а.с.33-35).

Відповідями від 4 січня 2024 року вих. № С-139/02-26, вих. № С-140/02-26, вих. № С-141/02-26 на а.с.36-38 позивача було повідомлено, що на засіданні 41 сесії 8 скликання Студенянської сільської ради був розглянутий проект рішення про продовження договорів оренди землі від 23.01.2017 р., за результатами поіменного голосування рішення «Про укладення додаткової угоди до договору оренди землі з гр. ОСОБА_1 » прийнято не було. Витяг з протоколу 41 сесії, а також результати поіменного голосування були надано ОСОБА_1 листом від 18.10.2023 р. за вих. № 81 9 а.с.39-41).

09 лютого 2024 року позивач отримав копію рішення 45 сесії 8 скликання Студенянської сільської ради від 7 лютого 2024 року № 1682 «Про припинення дії договору оренди землі з гр. ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку його дії», за яким було вирішено припинити дію договору оренди землі від № 17 від 23 січня 2017 року, укладеним між ОСОБА_1 , та Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області в особі начальника Козака Юрія Володимировича, на земельну ділянку комунальної власності з цільовим призначенням 81-1-2; для ведення фермерського господарства площею - 19,700 кадастровий номер-:04:002:0265, яка знаходиться за межами с. Гонорівка Тульчинського району, на території Студенянської сільської територіальної громади, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 33 Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк Закону № 161-XIV, у редакції станом на 05.04.2024 року, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.

При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі смерті орендодавця перебіг строків, визначених частинами другою і п`ятою цієї статті, зупиняється до моменту повідомлення орендаря про перехід права власності на земельну ділянку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.

Аналогічний порядок поновлення договору оренди відображено у договірних положеннях між сторонами спору.

Правовий висновок про застосування статті 33 Закону № 161-XIV до зміни її редакції згідно із Законом № 340-IX неодноразово формулювався у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 29 вересня 2020 року в справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19), від 10 квітня 2018 року в справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 22 вересня 2020 року в справах № 313/350/16-ц (провадження № 14-97цс20), № 159/5756/18 (провадження № 14-99цс20), від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) та від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21) зазначено, що конструкція статті 33 Закону № 161-XIV до зміни її редакції згідно із Законом № 340-IX передбачала можливість поновлення договору оренди землі у порядку реалізації переважного права на укладення цього договору на новий строк. Стаття 33 Закону № 161-XIV прямо передбачала подання орендарем у строки, визначені у частині другій цієї статті, повідомлення саме про поновлення договору оренди землі та проект додаткової угоди про таке поновлення. Шляхом надсилання орендодавцю відповідного письмового повідомлення орендар мав завчасно продемонструвати наявність у нього наміру продовжити користування земельною ділянкою. А орендодавець, будучи обізнаним із таким наміром, отримував можливість спланувати подальші дії у зв`язку зі спливом строку договору оренди землі, зважити доцільність пошуку інших потенційних орендарів, а за їх наявності - зіставити пропоновані ними умови оренди з умовами, викладеними у проекті додаткової угоди, яку надав орендар.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надіслав орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі.

Частини п`ята та шоста статті 33 Закону № 161-XIV встановлювали загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин.

За загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 Закону № 161-XIV, орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду.

Спеціальне правило, викладене у частині шостій Закону № 161-XIV, розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проектом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення.

Порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі (за наявності таких заперечень) у відповідь на вчасно відправлений орендарем лист повідомлення про поновлення цього договору з проектом відповідної додаткової угоди дає орендареві, який добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, підстави розраховувати на поновлення такого договору в силу частини шостої статті 33 Закону №161-XIV. Інакше кажучи, у такому разі відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а, у разі якщо орендодавець цього не робить, -у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що статтею 33 Закону № 161-XIV було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря як більш уразливої сторони в цих правовідносинах від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. На реалізацію такого наміру він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 Закону № 161-XIV) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша-п`ята статті 33 Закону України Про оренду землі).

Із встановлених фактичних обставин справи вбачається, що орендарем ОСОБА_1 дотримано передбачені договорами оренди та чинним законодавством умови для поновлення договору оренди, в той час як орендодавцем у місячний строк після закінчення строку договору оренди не направлено орендарю листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд вважає, що орендар мав підстави розраховувати на поновлення договору оренди землі, оскільки користувався земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (вказана обставина не спростована відповідачем), а відтак ненаправлення орендодавцем у місячний термін з моменту закінчення строку договору листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі слід кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені раніше. Отже позивач у відповідності до статті 33 Закону України «Про оренду землі» належним чином реалізував своє переважне право на продовження орендних правовідносин з відповідачем.

Враховуючи викладене, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Судом також враховано при вирішенні даного спору, що 16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" (а відповідні положення пункту 8, з урахуванням прикінцевих та перехідних положень - з 16.07.2020), яким стаття 33 Закону про оренду землі, яка регламентувала порядок поновлення договорів оренди, викладена у новій редакції.

Розділ IX "Перехідні положення" Закону про оренду землі доповнений абзацами третім і четвертим такого змісту: "Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Відповідно за змістом статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Разом з тим, умова про поновлення договору взагалі не може встановлюватися в договорі оренди землі щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, визначених частиною першою статті 126-1 ЗК України. Тобто, поновлення договорів оренди земель державної та комунальної власності в процедурі, зазначеній в статті 126-1 ЗК України, за загальним правилом заборонено. З наведеного вбачається, що зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 розділу Перехідних положень Закону про оренду землі базується саме на положеннях стаття 126-1 ЗК України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.

Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною першою статті 33 Закону про оренду землі у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 05.12.2019 № 340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.Тому поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 Розділу Перехідні положення Закону про оренду землі та поняття "поновлення договору оренди", яке містилось у Законі про оренду землі у попередній редакції, є змістовно різними. Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними положення абзацу 4 Розділу Перехідні положення Закону України "Про оренду землі". Натомість за загальним правилом дії законів у часі застосуванню підлягає стаття 33 Закону про оренду в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять.

У постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 905/650/19, від 15.05.2019 у справі № 912/1984/17, від 15.05.2019 у справі № 912/3810/16 суд касаційної інстанції акцентував увагу на необхідності врахування під час розгляду спорів у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин.

Суд зауважував, що відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, задекларувавши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

У межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору. Якщо ж власник такого рішення не прийняв, то за змістом статті 3 ЦК України та статті 33 Закону про оренду землі орган державної влади чи місцевого самоврядування власник зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо. Адже орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин, а також право укласти договір оренди на новий строк. Якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря.

Судовий захист в таких випадках передбачено лише для особи, яка належним чином виконувала свої обов`язки за договором та добросовісно використовувала належні їй права, тому орендодавець не може посилатися на свій захист на обставини, які свідчать про ухилення ним від проведення переговорів, та на власну недобросовісну поведінку, протиставляючи її легітимним прагненням та належній поведінці орендаря; водночас і орендар, що належно діяв, не може бути позбавлений можливості реалізації свого права на продовження орендних відносин, передбаченого законом, в тому числі через судовий захист. Інакше передбачене частиною дев`ятою статті 33 Закону про оренду землі право орендаря оскаржити відмову, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі матиме лише декларативний характер та не призведе до відновлення порушеного права.

Оскільки позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, останній може вважатись таким, що набув право "правомірного очікування", натомість орендодавець знехтував своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю, обґрунтованим буде висновок суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання укладеною додаткових угод до договорів оренди у редакції, викладеній у резолютивній частині рішення.

Так, у постанові від 21.09.2022 у справі № 926/2720/21 Верховний Суд, серед іншого, зазначив про те, що у випадку, якщо орендодавець у встановлений законом місячний термін розглянув надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, проаналізував його умови, у тому числі перевірив його на відповідність вимогам закону, однак не погодився із запропонованими умовами та заперечив щодо поновлення договору, то в цьому випадку він діє в межах своїх повноважень, внаслідок чого суд може відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним.Однак, за обставинами цієї справи, сільська рада фактично не розглянула надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, не аналізувала його умови, не заперечувала щодо запропонованих умов, а натомість рішенням сесії №1682 від 07 лютого 2024 року припинила дію договору оренди №17 від 23 січня 2017 року, по решті договорів ( питання про укладення додаткових угод) на засіданні сесії 27 вересня 2023 року рішення не прийнято.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи складність даної справи, у відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, беручи до уваги, складність справи, суд приходить до висновку, що складання повного рішення суду слід відкласти не більш як десять днів з дня закінчення розгляду справи з метою забезпечення процесуальних прав та інтересів учасників процесу, вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення в судовому засіданні 24 січня 2025 року, в якому закінчився розгляд справи.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Студенянської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, - задовольнити.

Визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі № 17 від 22 січня 2017 року з наступним змістом:

" Дана угода укладена між Студенянською сільською радою Тульчинського району Вінницької області в особі сільського голови Кирнасівського Олексія Петровича (надалі

Орендодавець), та громадянином ОСОБА_1 (надалі Орендар), (надалі Сторони), про наступне:

1.Відповідно п. 8 договору оренди землі № 17 від 23 січня 2017 року сторони домовились поновити договір оренди землі № 17 від 23 січня 2017 року, за яким в оренду передана земельна ділянка площею 19,700 га, кадастровий номер :04:002:0265, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на тих самих умовах та на той самий строк - 7 (сім) років, а саме до 22 січня 2031 року, з орендною платою у грошовій формі в розмірі 8 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

2.Всі інші умови договору оренди водного землі № 17 від 23 січня 2017 року зберігають свою чинність та є обов`язковими для Сторін.

3.З моменту підписання Сторонами дана додаткова угода стає невід`ємною частиною договору оренди землі № 17 від 23 січня 2017 року.

4.Дана додаткова угода набуває чинності з моменту підписання Сторонами та її державної реєстрації".

Визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі № 18 від 22 січня 2017 року, з наступним змістом:

"Дана угода укладена між Студенянською сільською радою Тульчинського району Вінницької області в особі сільського голови ОСОБА_2 (надалі Орендодавець), та громадянином ОСОБА_1 (надалі Орендар), (надалі Сторони), про наступне:

1. Відповідно п. 8 договору оренди землі № 18 від 23 січня 2017 року сторони домовились поновити договір оренди землі № 18 від 23 січня 2017 року, за яким в оренду передана земельна ділянка площею 12,00 га, кадастровий номер :04:001:0313, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на тих самих умовах та на той самий строк - 7 (сім) років, а саме до 22 січня 2031 року, з орендною платою у грошовій формі в розмірі 8 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

2. Всі інші умови договору оренди водного землі № 18 від 23 січня 2017 року зберігають свою чинність та є обов`язковими для Сторін.

3. З моменту підписання Сторонами дана додаткова угода стає невід`ємно» частиною договору оренди землі № 18 від 23 січня 2017 року.

4 Дана додаткова угода набуває чинності з моменту підписання Сторонами та її державної реєстрації".

Визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі № 19 від 22 січня 2017 року, з наступним змістом:

"Дана угода укладена між Студенянською сільською радою Тульчинського району Вінницької області в особі сільського голови ОСОБА_2 (надалі Орендодавець), та громадянином ОСОБА_1 (надалі Орендар), (надалі Сторони), про наступне:

1.Відповідно п. 8 договору оренди землі №19від 23 січня 2017 року сторони домовились поновити договір оренди землі № 19 від 23 січня 2017 року, за яким в оренду передана земельна ділянка площею 12,50 га, кадастровий номер :04:001:0315, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на тих самих умовах та на той самий строк - 7 (сім) років, а саме по 22 січня 2031 року, з орендною платою у грошовій формі в розмірі 8 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

2.Всі інші умови договору оренди землі № 19 від 23 січня 2017 року зберігають свою чинність та є обов`язковими для Сторін.

3.З моменту підписання Сторонами дана додаткова угода стає невід`ємною частиною договору оренди землі № 19 від 23 січня 2017 року.

4.Дана додаткова угода набуває чинності з моменту підписання Сторонами та її державної реєстрації".

Стягнути зі Студенянської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 3633 гривні 60 копійок.

Копію рішення направити учасникам справи.

Скорочене рішення проголошено 24 січня 2025 року, що є датою ухвалення судового рішення.

Повне рішення буде складено 31 січня 2025 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: Студенянська сільська рада Тульчинського району Вінницької області, яка знаходиться в с. Студена Тульчинського району Вінницької області, вул. Соборна, 41, ;

представник позивача: адвокат Близнюк Віктор Васильович, повноваження якого підтверджуються ордером серії АВ № 1121663 від 01 березня 2024 року, місце роботи адвоката: провулок Комунальний, 9, селище Піщанка Тульчинського району Вінницької області, 24700.

Суддя: