Справа № 462/7787/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Кмошик С.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача кошти за завдану матеріальну шкоду у сумі 986 866,83 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.04.2021 між ним та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до умов попереднього договору, сторони мали у майбутньому укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,03 га, кадастровий номер :05:001:1145, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та житлового будинку, який знаходиться на зазначеній земельній ділянці, не пізніше 23 квітня 2022 року. В рахунок належних за основним договором платежів на підтвердження зобов`язання і забезпечення його виконання з метою забезпечення реалізації своїх дійсних намірів щодо купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки та своєї платіжної спроможності, відповідач за домовленістю сторін сплатив позивачу гроші в сумі 982 247 грн, що становить еквівалент 35 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на день платежу, до підписання попереднього договору. Дану суму сторони договору розцінили як забезпечувальний платіж в рахунок майбутнього договору купівлі- продажу. На час укладення попереднього договору, будинок перебував ще на стадії будівництва і в подальшому був зданий в експлуатацію та 30 червня 2022 року за позивачем було зареєстроване право власності на цей будинок. Після настання обумовленого попереднім договором терміну укладення основного договору, відповідач в усній формі відмовився від укладення основного договору, посилаючи на відсутність у нього коштів з огляду на запровадження воєнного стану, що вважає форс-мажорними обставинами. Відповідач по справі разом з членами своєї сім`ї вселився та проживав у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , несплачував за електроенергію та не виселявся з будинку на вимогу позивача. З приводу таких неправомірних дій відповідача ОСОБА_5 звертався до Залізничного районного суду м. Львова з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення. 14 грудня 2022 року Залізничним районним судом м.Львова в цивільній справі № 462/3251/22 ухвалено рішення, яким зобов`язано усунути ОСОБА_6 перешкоди в здійсненні прав власника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з цього будинку. ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої Львівський апеляційний суд 29 червня 2023 року виніс постанову, якою апеляційну скаргу було задоволено, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову про усунення перешкод в здійсненні прав власника житла та виселення відмовлено. ОСОБА_7 було подано касаційну скаргу, за результатами розгляду якої постановою від 10 січня 2024 року у справі № 462/3251/22 Верховний Суд касаційну скару задовольнив. Постанову Львівського апеляційного суду від 29 червня 2023 року скасував, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 14 грудня 2022 року залишив в силі. 25.03.2024 в межах виконавчого провадження ОСОБА_2 був виселений з будинку за адресою: АДРЕСА_1 , державними виконавцями Залізничного районного відділу виконавчої служби м. Львова. При виселенні ОСОБА_2 завдав значної шкоди майну позивача, пошкодив будинок, провів самовільне перепланування, занедбав будинок, в будинку було багато сміття, яке позивачу прийшлося вивозити - вивезено 4 камази сміття, розбите вікно, пошкодженні вхідні двері, монтажною піною запінена каналізація. У зв`язку із такими діями відповідача, позивачу було завдано матеріальну шкоду на суму 986 866,83 грн, а саме: 288 521 грн за завдану шкоду будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; 16 500 грн за проведену експертизу; 1 845 грн 83 коп: з них 1 054 грн 18 коп - витрати за оплачену електроенергію, яку використав відповідач однак не оплатив, проживаючи безпідставно у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір 268,40 грн та витрати по виконавчому провадженню; 660 000 грн - як оплату за проживання і користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 ; 20 000 грн - витрати за надану юридичну допомогу. Просить позов задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.10.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загально позовного провадження.

18.11.2024 представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач не заперечує факту існування договірних відносин між ним і позивачем, так як 23.04.2021 між ними був укладений попередній договір, метою якого було зобов`язання укладення в майбутньому договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,03 га, кадастровий номер :05:001:1145, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та житлового будинку, який знаходиться на вказаній ділянці. У якості забезпечувального платежу за основним договором відповідачем було сплачено позивачу 35 000 доларів США. Відповідач проживав у спірному житлі з відома і дозволу позивача. Сплачував комунальні послуги за електроенергію, а саме перераховував відповідні кошти на рахунок дружини позивача, як між ними було домовлено. Контролювати подальше цільове використання таких коштів відповідач змоги не мав. 15.02.2024 ОСОБА_2 самостійно виселився з будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Покликання позивача на завдання йому майнової шкоди є безпідставними. Звертає увагу, що позивач не довів ані здійснення відповідачем неправомірних дій, ані наявності шкоди, ані причинного зв`язку між завданою шкодою та поведінкою відповідача. Крім цього зазначає, що між ним та позивачем договір оренди житла не укладався, а тому вимога про сплату 660 000 грн є безпідставною. Просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача позовну заяву підтримала, дала пояснення аналогічно наведеним у позовній заяві та просить таку задоволити.

В судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили, дали пояснення аналогічно наведеним у відзиві на позов, просили суд в такому відмовити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив, що в травні 2024р. здійснював перепланування у будинку в с.Рудно за дорученням ОСОБА_9 , а саме разом з іншими майстрами знімали плитку, переробляли систему опалення,так як труби були запінені, демонтовували перегородку. За вказані роботи їм платив ОСОБА_10 перед цим жив будинку свідкові не відомо, обсяг робіт і їх оплату визначав сам ОСОБА_11 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомив, що приблизно у травні-червні 2024р. його викликав ОСОБА_5 та попросив переробити систему опалення та каналізації у котеджі у Рудно на АДРЕСА_2 . Так як усі входи хтось залив піною, система відповідно не функціонувала, а тому свідок встановив нове обладання, демонтував каналізаційний трубопровід та встановив новий. Свідок повідомив, що при демонтуванні труб з системи опалення він виявив металеві підшибники. Йому не відомо хто вчинив такі дії, ОСОБА_5 теж йому не повідомляв.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив, що приблизно у червні-липні 2024р. за дорученням ОСОБА_9 він демонтував вікно по зовнішінй стіні фасаду, вирівнював стіни , їх перешпакльовував, усував вибоїни в стінах, так як їх, зі слів ОСОБА_14 ,хтось пошкодив. Свідкові не відомо та ОСОБА_5 йому не повідомляв, хто саме вчинив такі дії.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , що приблизно у березні-квітні 2024р. за проханням ОСОБА_9 він ремонтував та переробляв електрику у будинку у АДРЕСА_1 , так як її хтось пошкодив, а саме всі дроти були обрізані, коробки від розеток були запінен. Свідкові не відомо та ОСОБА_5 йому не повідомляв хто саме вчинив у цьому будинку такі дії.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14.12.2022 у справі 462/3251/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні прав власника житла та виселення, яке постановою Верховного Суду від 10.01.2024 залишено в силі, усунено ОСОБА_16 перешкоди в здійсненні ним прав власника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з цього будинку.

Даним рішенням встановлено, що 30.06.2022 за ОСОБА_7 було зареєстроване право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Також встановлено, що після укладення попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 23.04.2021 відповідач із сім`єю став проживати у спірному будинку, проводячи одночасно ремонтні роботи.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законої сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17).

Отже, вищенаведені обставини є встановленими і доказуванню не підлягають.

Позивач стверджує, що після виселення відповідача, останній завдав його майну, а саме будинку, майнової шкоди, яка виразилась в пошкодженні будинку, проведенні самовільного перепланування, занедбав будинок та залишив багато сміття.

Згідно висновку №26/03-24 по результатах проведення будівельно-технічного ескпертного дослідження за заявою ОСОБА_4 від 03.04.2024 встановлено, що фактичне планування приміщень житлового будинку на АДРЕСА_1 не відповідає плануванню в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , складеного ФОП « ОСОБА_17 », від 01.09.2021, а саме: вимуровано зовнішню стіну та влаштовано вікно розміром 0,5*0,9 м; демонтований дверний блок зі склопакетів в зовнішній стіні кухні-вітальні, під №. 1-3 та встановлений у вимуровану зовнішню стіну; між зовнішньою стіною кухні - вітальні, під № 1-3 та вимурованою зовнішньою стіною влаштовано перегородку з дверним блоком; у кухні - вітальні, під № 1-3 демонтовано частину перегородки та домуровано частину перегородки /а.с. 7-9/.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Сулу України № 6 від 27.03.1992 року з наступними змінами та доповненнями "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, у справах про відшкодування матеріальної і моральної шкоди позивач має довести факт заподіяння цієї шкоди, її розмір, протиправність поведінки її заподіювача, а також причинний зв`язок між цією поведінкою та шкодою, а відповідач - відсутність своєї вини у заподіянні шкоди, а відсутність хоча б однієї із цих умов є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування шкоди.

Позивач стверджує, що пошкодження його будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виникли внаслідок протиправних дій відповідача, який навмисно його пошкодив, однак належних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано.

Наданий позивачем висновок №26/03-24 по результатах проведення будівельно-технічного ескпертного дослідження не є належним доказом, яким би підтверджував винні дії відповідача, оскільки в такому зафіксовані лише наявні перепланування, однак не вказано ким та коли вони здійснені.

Крім того, з показів допитаних свідків не вбачається, хто саме пошкодив майно у будинку в Рудно, який належав ОСОБА_6 , так як жоден із свідків не бачив ОСОБА_2 на момент проведення ремонтних робіт, не був очевидцем вчинення таких дій саме відповідачем.

Також оцінюючи копії платіжних доручень та замовлень покупця, які позивач долучив в якості підтвердження понесених ним витрат на проведення ремонтних робіт, то суд такі не бере до уваги, оскільки ці документи не підтверджують, що саме куповані товари чи будматеріали використовувались позивачем саме при проведенні ремонтних робіт у спірному будинку.

Таким чином під час розгляду справи позивачем не доведено достатніми доказами як факт заподіяння йому шкоди саме внаслідок протиправної винної поведінки відповідача, а також причинний зв`язок між цією поведінкою та шкодою.

З врахуванням наведеного вимоги позивача про стягнення з відповідача 288 521 грн за завдану шкоду та 16 500 грн за проведену ескпертизу задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача 660 000 грн, як оплату за проживання та користування будинком, 1 054,18 грн витрат за оплачену електроенергію та 268,40 грн витрат по виконавчому провадженню, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами відповідач, після укладення попереднього договору з позивачем, почав проживати у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Дане вселення відбулось зі згоди позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

В даному випадку договір найму (оренди) між сторонами укладено не було, а тому жодних зобов`язань щодо сплати відповідних платежів у сторін не виникло.

Судом також не встановлено укладення між сторонами будь-якої угоди про сплату за користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 та плати за комунальні послуги.

Таким чином, позивачем, у відповідності до приписів чинного процесуального закону, не підтверджено належними доказами викладених у позові обставин щодо наявності правових підстав як для отримання спірних грошових коштів, так і їх розміру, погодженого сторонами.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст.81 цього Кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 13, 22, 319, 386, 759, 762, 1166, 1192 ЦК України, суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного судушляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідч: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 31.01.2025.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал рішення міститься в матеріалах справи № 462/7787/24. Рішення не набрало законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: Постигач О.Б.