Справа № 604/1337/24
Провадження № 2/604/40/25
03 лютого 2025 року селище Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Сташківа Н.Б.,
секретаря судового засідання Костів О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Підволочиську Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Скалатської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини,
У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.
Позовні вимоги мотивує тим, від шлюбу, який 01 серпня 2022 року було розірвано рішенням суду, сторони мають двох дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, про їх догляд, не створює умов для навчання та духовного розвитку дітей. Відповідачка не цікавиться ні станом здоров`я, ні матеріальним забезпеченням своїх дітей, ні їх доглядом. Також просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки діти перебувають на повному утриманні позивача. Крім того, вказує що за місцем свого проживання позивач має всі необхідні матеріально-побутові умови для проживання дітей, а діти бажають проживати разом з батьком, тому позивач просить суд визначити місце проживання дітей разом з ним.
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2024 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Крім того було зобов`язано Орган опіки та піклування Скалатської міської ради надати висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доцільність визначення місця проживання дітей з батьком.
Ухвалою Підволочиського районного суду від 02 грудня 2024 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути за його відсутності, не заперечує стосовно винесення у справі заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась повторно, про дату час та місце розгляду повідомлялась належним чином, відзиву на позовну заяву, жодних заяв чи клопотань до суду не подавала.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Скалатської міської ради, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити без його участі, заперечень стосовно позовних вимог не має. Крім того представник третьої особи подав до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 .
У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наданих доказів.
На підставі ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідачки, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст.280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.
З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно копії свідоцтва про народження, номер бланку НОМЕР_1 від 29 квітня 2024 року, перекладеного з чеської мови, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: АДРЕСА_3 . Батьками дитини є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно копії свідоцтва про народження, номер бланку НОМЕР_2 від 29 квітня 2024 року, перекладеного з чеської мови, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце народження: АДРЕСА_3 . Батьками дитини є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно копії наказу Служби у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації №90-од від 30 листопада 2018 року малолітніх ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадян російської федерації, дітей які залишились без батьківського піклування було наказано тимчасово влаштувати в сім`ю ОСОБА_1 , жителя с. Колодіївка Підволочиського району Тернопільської області.
Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2018 року у справі №604/870/18 було визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителя АДРЕСА_1 , батьком неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Чеської республіки АДРЕСА_3, персональний номер НОМЕР_3 , та дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Чеської Республіки АДРЕСА_3 , особистий номер НОМЕР_5 .

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року у справі №604/575/22 (провадження №2/604/286/22) було розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 23 листопада 2017 року у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №1669.

Згідно копії довідки дирекції Колодіївського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Скалатської міської ради Тернопільської області №35 від 05 серпня 2024 року, ОСОБА_3 є ученицею 5 класу даного закладу освіти. В перший клас була зарахована 01 вересня 2020 року.

Згідно довідки дирекції Колодіївського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Скалатської міської ради Тернопільської області №36 від 05 серпня 2024 року, ОСОБА_4 є учнем 2 класу даного закладу освіти. В перший клас був зарахований 01 вересня 2023 року.

Згідно копії характеристики виданої Колодіївським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Скалатської міської ради Тернопільської області на учня 2 класу Колодіївського ЗЗСО І-ІІІ ступенів ОСОБА_4 , батько приділяє належну увагу вихованню сина. Він цікавиться навчанням сина. За період навчання ОСОБА_4 , матері у школі не було.

Згідно копії характеристики виданої Колодіївським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Скалатської міської ради Тернопільської області на ученицю 5 класу Колодіївського ЗЗСО І-ІІІ ступенів ОСОБА_3 , тато, бабуся та дідусь приділяють належну увагу вихованню учениці. За період навчання ОСОБА_3 , матері у школі не було.

Згідно копії акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей Скалатської міської ради №01-11/72 від 18 вересня 2024 року, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 проживають: ОСОБА_3 , 2014 року народження, ОСОБА_4 , 2017 року народження, ОСОБА_14 , 1959 року народження, дідусь; ОСОБА_15 , 1966 року народження, бабуся; ОСОБА_1 , 1986 року народження, батько. Встановлено що умови проживання добрі, в кімнатах зроблено ремонти, придбані нові меблі, в кімнатах чисто, охайно. Діти проживають в окремій кімнаті. Кожна дитини має своє робоче місце для навчання та розвитку. Матеріальний стан сім`ї задовільний.

Згідно копії висновку про визначення місця проживання дитини затвердженого рішенням виконавчого комітету Скалатської міської ради №89 від 12 червня 2024 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Скалатської міської ради №169 від 11 листопада 2024 року, органом опіки та піклування встановлено, що з 2018 року ОСОБА_1 проживає разом з дочкою та сином, а мати займалась виключно своїм життям. ОСОБА_2 перестала цікавитись своїми дітьми, не виявляла бажання приймати участь у їх вихованні, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надавала. Враховуючи наведене, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно зі ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що саме такою є поведінка відповідачки по відношенню до своїх дітей.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України», рішення від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для батька (матері) та дитини (ст.166 СК України) і допускається тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, при цьому, за встановлених обставин, суд переконаний, що поведінку відповідача по відношення до своєї дитини, змінити у кращу сторону неможливо.

Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За вказаних обставин судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від обов`язків, закріплених ч.ч.1-3 ст.150 СК України, не забезпечує належних умов для нормального виховання та розвитку дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, що свідчить про відсутність у останньої інтересу до дітей та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою.

Оцінюючи викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав тому, беручи до уваги інтереси дітей, необхідність умов їх нормального розвитку та виховання, відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, слід позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на утримання дитини. Враховуючи дані положення законодавства та позовні вимоги про стягнення аліментів в 1/3 частині від заробітку (доходу) відповідачки, суд, вважає за необхідне задовольнити заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір аліментів судом встановлюється згідно з вимогами закону, з врахуванням суті позовних вимог матеріального становища сторін, наданих доказів, визнання відповідачем позову.

З огляду на наведене, враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у розмірі та у спосіб заявлених позивачем - в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), відповідачки, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду (02 жовтня 2024 року) та до досягнення старшою з дітей повноліття.

Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі N 6-1945цс17).

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Частинами 1, 2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі N 6-1945цс17).

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У теперішній час, мешкаючи з батьком, неповнолітні, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишаються проживати у звичному для них середовищі. Батько піклується про їх фізичне та духовне виховання, місце перебування матері невідоме.

Таким чином, суд, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дітей, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, а також фактичне місце проживання дітей з батьком, приходить до висновку про можливість задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частина 1 ст.141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивачка сплатила судовий збір у загальному розмірі 2422 гривні 40 копійок, що підтверджується копіями квитанцій від 26 серпня 2024 року та 17 вересня 2024 року. Відтак, з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Крім того, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», то враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок

Керуючись, ст.ст.12, 76, 77, 81, 82, 141, 259, 263, 265-268, 280-282 ЦПК України, ст.ст.155, 154-166, 180-183, 191 СК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Скалатської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2024 року та до досягнення старшою із дітей повноліття.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з її батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок, в рахунок відшкодування понесених ним судових витрати зі сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Н.Б. Сташків