ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

м. Київ

справа № 369/7891/23

провадження № 61-13105св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваленко Євгеній Миколайович,

заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Богдан Олена Олександрівна, на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А., від 06 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

1. У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваленка Є. М..

2. Вимоги скарги обґрунтував тим, що на виконанні Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 2-4263, виданий 18 грудня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини.

3. Виконавче провадження № НОМЕР_1 відкрито постановою

від 08 грудня 2010 року, а розпорядженням державного виконавця

від 08 грудня 2010 року виконавчий лист №2-4263 направлений на виконання до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ПФУ), про що було повідомлено стягувача.

4. У період з 01 січня 2011 року по 04 травня 2023 року виконавчий лист перебував на виконанні в ПФУ і боржник сплачував аліменти відповідно до нього. Інші виконавчі дії протягом цього часу виконавцем не проводились.

5. 04 травня 2023 року державним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні, зокрема постановою від 04 травня 2023 року за невиконання рішення суду накладено на ОСОБА_1 штраф на користь держави у розмірі 353 506,15 грн.

6. ОСОБА_1 вказує, що не знав про наявність заборгованості, оскільки добросовісно вважав, що аліменти він сплачує, а державний виконавець його не викликав. Ніколи не приховував свої доходи, працював офіційно, роботодавець сплачував єдиний соціальний внесок, а тому вважати його злісним неплатником аліментів упродовж 12 років неправильно.

7. Встановлений 04 травня 2023 року розмір заборгованості в сумі 707 012,29 грн, ураховуючи несвоєчасне і неповне визначення бази стягнення аліментів, не може перекладати тягар відповідальності у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів на платника, оскільки до виникнення заборгованості в такому значному розмірі призвели не винні дії боржника, а бездіяльність державного виконавця.

8. Стверджує, що наявна заборгованість зі сплати аліментів утворилась в тому числі через бездіяльність державного виконавця, який не своєчасно перевірив і не визначив базу та розмір аліментів, тому постанова про накладення штрафу в розмірі 353 506,15 грн не може вважатися справедливою.

9. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо несвоєчасного визначення бази нарахування аліментів у ВП № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 2-4263, виданим 18 грудня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини до досягнення повноліття;

- визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)

Коваленка Є. І. від 04 травня 2023 року про накладення штрафу в сумі 353 506,15 грн у ВП № НОМЕР_1.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

10. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області, у складі судді Волчка А. Я., від 05 липня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо несвоєчасного визначення бази нарахування аліментів у ВП № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 2-4263, виданим 18 грудня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини до досягнення повноліття.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Коваленка Є. І. від 04 травня 2023 року про накладення штрафу в сумі 353 506,15 грн у ВП № НОМЕР_1 за вказаним виконавчим листом.

11. Суд першої інстанції врахував, що останні дії, які вчиняв державний виконавець, були вчинені 14 лютого 2018 року, а саме зобов`язано ПФУ надати звіт про стягнення аліментів. Такі звіти були надані разом з довідкою про відсутність заборгованості станом на 01 квітня 2018 року. Державний виконавець не здійснив виклик боржника і базу стягнення аліментів не визначив. За цих обставин боржник не знав про наявність заборгованості та добросовісно вважав, що аліменти він сплачує. Матеріали справи не містять доказів невиконання боржником судового рішення без поважних причин. При цьому суд встановив бездіяльність державного виконавця, яка є неправомірною.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

12. Постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року апеляційну скаргу Шевченківського відділу Шевченківського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) задоволено частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2023 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Коваленка Є. І. від 04 травня 2023 року про накладення штрафу в сумі 353 506,15 грн у ВП № НОМЕР_1. У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

13. Постанова апеляційного суду обґрунтована тим, що боржник, будучи обізнаним про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів зі всіх видів заробітку, аліменти із заробітної плати не сплачував, державного виконавця про наявність цих доходів не повідоми. При цьому боржник не міг не знати про свій обов`язок сплачувати аліменти у відповідності до судового рішення з усіх видів заробітку незалежно від наявності вимог державного виконавця.

14. У той же час державний виконавець наклав на боржника штраф у розмірі 50% від встановленої суми заборгованості. Зазначений відсоток штрафу, можливий виключно у разі наявності заборгованості по аліментам за три роки. Проте вказаних обставин державний виконавець не встановив, а тому оскаржена постанова державного виконавця не може вважатись законною та підлягає скасуванню.

15. Скасовуючи ухвалу районного суду, апеляційний суд вважав, що той дійшов помилкового висновку про наявність підстав до скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу з мотивів відсутності підстав до його накладення, а визнаючи неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не своєчасного визначення бази нарахування аліментів у

ВП № НОМЕР_1, районний суд не взяв до уваги, що у цьому випадку невчасне виявлення державним виконавцем місця роботи боржника, з огляду на обов`язок останнього виконувати судове рішення та повідомляти державного виконавця про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи, не порушує прав боржника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Богдан О. О. просить постанову апеляційного суду скасувати в частині відмови у задоволенні скарги, залишивши в силі в цій частині ухвалу суду першої інстанції, та змінити постанову апеляційного суду в мотивувальній частині, вказавши підставу скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу - визначену судом першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17. 20 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Богдан О. О. подала касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року.

18. Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження та витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які

у листопаді 2024 року надійшли до Верховного Суду.

19. Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

20. Підставою касаційного оскарження судового рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Богдан О. О. зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

21. Вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо правової природи виконання судового рішення державним виконавцем та боржником і розмежування їх зони відповідальності та наслідків невиконання обов`язків як державним виконавцем, так і боржником.

22. Зауважує, що апеляційний суд встановив порушення вимог закону державним виконавцем, проте відмовив у визнанні відповідних дій державного виконавця неправомірними, чим залишив юридичну невизначеність для боржника.

23. Крім того, апеляційний суд безпідставно виправдав дії державного виконавця щодо неналежного виконання судового рішення впродовж тривалого часу із 01 січня 2011 року по 04 травня 2023 року, оскільки державний виконавець лише через 12 років після відкриття провадження визначив розмір аліментів та базу їх стягнення, тоді як саме державний виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця та на нього покладено обов`язок повідомляти про її існування сторонам виконавчого провадження.

24. З огляду на висновки, викладенні у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012, вважає, що у боржника хоч і наявна заборгованість зі сплати аліментів, але вона утворилась в тому числі через бездіяльність державного виконавця, який своєчасно не визначив базу та розмір аліментів, тому прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу не може вважатися справедливою.

Відзив на касаційні скаргу до Верховного Суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25. 18 грудня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області виданий виконавчий лист № 2-4263 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% для дитини відповідного віку, починаючи з 07 листопада 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць.

26. Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ

від 08 грудня 2010 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання вказаного виконавчого листа.

27. До 04 травня 2023 року виконавчий лист перебував на виконанні в ГУ ПФУ в м. Києві за місцем отримання пенсії боржником.

28. Відповідно до листа ГУ ПФУ в м. Києві на запит державного виконавця від 14 лютого 2018 року згідно з ВП № НОМЕР_1 борг по аліментам станом на 01 квітня 2018 року у ОСОБА_1 відсутній.

29. Водночас із березня 2011 року по квітень 2014 року ОСОБА_1 працював в ТОВ «Аско-Експедиція» де отримав дохід в сумі 568 094,54 грн, а з квітня 2018 року по травень 2021 року працював в ГУ ДПС у Київській області та отримав за вказаний період 847 466,66 грн доходу. Із вказаних доходів аліменти на виконання рішення суду сплачені не були.

30. Згідно з розрахунком державного виконавця станом на 04 травня

2023 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на грудень 2022 року становить 707 012,29 грн.

31. 04 травня 2023 року державний виконавець здійснив виклик боржника, яким зобов`язав ОСОБА_1 з`явитись 19 травня 2023 року о 10:30 для сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

32. Крім того 04 травня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу, відповідно до якої за невиконання рішення суду накладено на боржника ОСОБА_1 штраф на користь держави у розмірі 353 506,15 грн.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

33. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

34. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

35. Відповідно до статті 447 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення боржника з скаргою до суду та ухвалення оскаржених судових рішень), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

36. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

37. Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

38. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункт 16 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»)

39. Згідно з частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

40. Відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

41. У пункті 8 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня

2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII.

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

42. У розглядуваній справі апеляційний суд встановив, що згідно з постановою державного виконавця про накладення штрафу від 04 травня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на

03 травня 2023 року склала 707 012,29 грн та перевищила суму відповідних платежів за один рік. В той же час, всупереч вимог статті 71 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець наклав на боржника штраф у розмірі 50% від встановленої суми заборгованості, який застосовується у випадку наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

43. За цих обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку, що оскаржена постанова державного виконавця не може вважатись законною та підлягає скасуванню.

44. Погоджуючись з цими висновками, Верховний Суд також зауважує, що постановою державного виконавця від 04 травня 2023 року штраф стягнуто на користь держави, тоді як відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» суми штрафів за невиконання судових рішень про стягнення аліментів, передбачені цією частиною перераховуються стягувачу, а не державі.

45. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 2610/27695/2012 звертала увагу, що правова природа, характер, цільове призначення та стягувач штрафу, визначеного в частині другій

статті 63, частині другій статті 74 та штрафу, передбаченого

частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» відмінні.

46. Посилання заявника на те, що апеляційний суд мав вказати, що постанова державного виконавця є несправедливою на правильність висновків апеляційного суду по суті вирішення скарги ОСОБА_1 не впливають і не є підставою для скасування оскарженого судового рішення, яким скасовано постанову державного виконавця.

47. З урахуванням встановлених обставин висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним упостанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012, на яку заявник посилається у касаційній скарзі.

Відмінність обставин розглядуваної справи від справи № 2610/27695/2012 полягає в тому, що в тій справі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року констатувала наявність правових підстав для стягнення із боржника штрафу в розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, але вважала що стягнення штрафу в повному обсязі буде суперечити спрямованості змін до СК України та Закону України «Про виконавче провадження».

В той час як у розглядуваній справі апеляційний суд вказав на відсутність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 штрафу на користь держави в розмірі 50 відсотків суми заборгованості за аліментами.

48. Оскільки постанова державного виконавця про накладення штрафу скасована, в межах розгляду скарги ОСОБА_1 на цю постанову державного виконавця, відсутні підстави для визнання у резолютивній частині судового рішення неправомірною бездіяльності державного виконавця, що також не суперечить змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012.

49. Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 400 ЦПК України.

50. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

51. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija

v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

52. Оскаржена постанова апеляційного суду є достатньо вмотивованою та містить висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

53. Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

54. Заважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

55. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Богдан Олена Олександрівна, залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович