ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4347/23 Номер провадження 22-ц/814/416/25Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Карпушина Г.Л., Пилипчук Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіднні в залі суду в м. Полтаві цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої адвокатом Шайхаєвою Оленою Мустафаєвою, на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2024 року, ухвалене суддею Стрюк Л.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

Позивач у листопаді 2023 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.07.2018 надала у борг відповідачу 12 000 дол США, які остання повинна повернути у випадку розлучення із сином позивача.

07.03.2023 Полтавським районним судом Полтавської області ухвалене рішення про розірвання шлюбу, яке 07.04.2023 набрало законної сили. 19.04.2023 позивач направила письмову вимогу відповідачу про повернення коштів, яку ОСОБА_1 не виконала.

Просила стягнути з відповідача на її користь 438 823,20 грн боргу за договором позики та судові витрати.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2024 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 26.08.2024 про виправлення описки, позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 438 823,20 грн боргу за договором позики та 10 000 грн витрат на правову допомогу, а всього 448 823,20 грн.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодилась відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Шайхаєва О.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача вважає незаконним покладення на відповідача обов`язку виплатити боргове зобов`язання в розмірі 12000 доларів США, так як колишнім чоловіком відповідача ОСОБА_3 встановлено право власності на 1/2 частку квартири, на придбання якої було витрачено грошові кошти, надані позивачем ОСОБА_2 .

Крім того представник відповідача вважає, що ОСОБА_3 , який у цій справі є третьою особою, має бути відповідачем та нести солідарний обов`язок по поверненню боргу.

Також зазначає, що стороною відповідача у запереченні на відповідь на відзив пояснено підстави для відмови у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу, про що також було наголошено в судових дебатах, отже вважає неправильними висновки суду першої інстанції про те, що відповідач не заперечував проти розміру витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, направили заяву з проханням слухати справу без їх участі. Відповідачка та її представник адвокат Шайхаєва О.М. повторно у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи належним чином повідомлялися. Від адвоката Шайхаєвої О.М. надійшла заява про відкладення розгляду справу в зв`язку з перебуванням її у відпустці.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон АліментаріаСандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Приймаючи до уваги те, що відповідач та його представник адвокат Шайхаєва О.М. були повідомлені про день та час розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явились, доказів поважності причин неявки не подали, перебування адвоката у відпустці не є поважною причиною її неявки у судове засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 02.07.2018 ОСОБА_2 надала у борг відповідачу 12000 дол. США, які остання зобов`язалася повернути у випадку розлучення із ОСОБА_3 . Рішенням Полтавського районного суду Полтавськоїобласті від 07.03.2023 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірваний; рішення набрало законної сили 07.04.2023.

19.04.2023 позивачка направила письмову вимогу відповідачу ОСОБА_1 про повернення коштів у сумі 12000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.04.2023 складає 438823,20 грн, яку відповідач не виконала.

Факт одержання відповідно до розписки від 02.07.2018 від ОСОБА_2 12000 дол. США відповідачкою ОСОБА_1 не заперечується.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений договір позики в якому вони обумовили настання у відповідачки обов`язку повернути борг у разі розірвання шлюбу із ОСОБА_4 (відкладальнаобствина). Зважаючи на те, що після розірвання шлюбу відповідачка на вимогу позивачки не повернула визначену у борговій розписці суму, суд стягнув її на користь ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду, приймаючи до уваги наступне.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договірпозики є укладеним з моменту передання грошей абоінших речей, визначенихродовимиознаками.

Положення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно з частиною другою статті 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку вінвидає. Тобто кредитор має виконати свій обов`язок з повернення боргового документа, або видачі розписки при неможливості повернення боргового документа під час прийняття виконання.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої та третьої статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальнаобставина).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 754/4475/19 (провадження № 61-5491св21) зазначено: «У випадках, встановлених актами цивільногозаконодавстваабо договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). З аналізу зазначеної норми можна зробити висновок, що відкладальна обставина, це така обставина, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Тобто сторони на момент укладення правочину, щодо якого правові наслідки пов`язуються з настанням певної обставини, усвідомлюють можливість ненастання такої обставини. Водночас згідно з абзацом другим частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За змістом цієї норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, відповідна подія має неминуче настати. Тлумачення змісту договору не може бути таким, що призводитиме до неможливості виконання договірного зобов`язання взагалі і ніколи. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 740/2904/17 (провадження № 61-15352св20).

Відкладальна обставина повинна мати вірогідний характер, однак сторонам завчасно невідомо, чи матиме місце така обставина. Укладаючи правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність. Відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні. Таким чином, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до умов договору позики, який укладений у формі розписки, сторони обумовили настання обов`язку позичальника повернути борг у разі розірвання шлюбу із ОСОБА_3 (відкладальна обставина).

При цьому датою настання відкладальної обставини є дата набраннязаконної сили рішенням суду про розірвання шлюбу (07.04.2023).

Приймаючи до уваги те, що відповідачка не повернула отримані у позивачки грошові кошти за договором позики, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачки коштів у сумі 438 823, 20 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно стягнув всю суму боргу з відповідачки, оскільки кошти були отримані та витрачені в інтересах сім`ї і майно між ними поділене, зважаючи на те, що відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В свою чергу, боржник який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до солідарного боржника (ч. 1 ст. 544 ЦК України).

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу, оскільки їх понесення підтверджується належними доказами, а саме договором про надання правової допомоги від 30.10.2023, що був укладений між ОСОБА_2 та АО «Гарант», актом прийому-передачі виконаних робіт від 09.11.2023 та квитанцією № 01 від 09.11.2023 про сплату 10000 грн.

За таких обставин, апеляційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої адвокатом Шайхаєвою Оленою Мустафаєвою, залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Чумак

Судді Г.Л.Карпушин

Л.І. Пилипчук