Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/4619/23
номер провадження 2/695/168/25

30 січня 2025 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря с/з Оніщенко Н.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 12.05.2011 року. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку на яку був встановлений початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 25 000 грн.. .
Позивач наполягає, що свої зобов`язання ним було виконано повністю, надано відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу відповідач брала на себе обов`язок своєчасного погашення кредиту та процентів у строки та розмірі визначені умовами договору. Однак відповідач грошові кошти для погашення заборгованості своєчасно не надала, свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, а тому у неї виникла прострочена заборгованість, яка станом на 13.11.2023ор. становить 52 578.58 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 41 800 грн. 67 коп. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10 777.91 грн. За таких підстав позивач звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою судді від 29.11.2023р. відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
08.02.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач не заперечує, що вона 12.05.2011 підписала анкету-заяву в якій приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг та від позивача отримала особисту картку Універсальна, яка не містила жодних кредитних лімітів чи обмежень. В подальшому відповідачу був наданий паспорт споживчого кредиту строком дії до 09.04.2024, який відповідач підписала та в якому хоч і було визначено порядок та період кредитування, однак таке кредитування стосувалося по усім кредитним продуктам позивача без встановлення конкретних умов щодо кредитування саме відповідача. Відповідач наполягає, що позивач не дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Таким чином відповідач заперечує, що з нею було погоджено відсотки за користування кредитом, а тому позивач з власної ініціативи надавав їй кошти, якими вона користувалася на власний розсуд та здійснювала часткове погашення таких коштів. Списання банком відсотків за користування такими коштами за період з 11.05.2011 по 09.04.2021 є незаконним, оскільки розмір таких відсотків та підстави їх списання між сторонами не погоджувались. Також відповідач вказує, що правовідносини між сторонами виникли з 2011 року, а тому позивачем пропущено строк позовної давності, що має наслідком відмову у задоволенні позову.
27.02.2024 представником позивача АТ КБ «ПиватБанк» надано до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташована на сайті банку, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. Крім того, до матеріалів позовної заяви окрім анкети-заяви позивачем додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» яка підписана особисто відповідачем, з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розмір комісій та штрафів, тощо. Також відповідач, знову в 2021 році ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши паспорт споживчого кредиту від 09.04.2021р. та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 09.04.2021р. в яких прописано валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору. Сторонами при укладенні договору були досягнуті усі істотні умови договору. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, що підтверджують факт користування коштами відповідачем. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр-розрахунок заборгованості не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались, а із наданої банком виписки вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала часткове їх повернення, що вказує на розуміння останньою свого обов`язку щодо повернення коштів та отримання таких коштів в борг. Позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду оскільки відповідачу відкрито поновлювальну кредитну лінію, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами та після погашення раніше виданого кредиту може бути використаний знову. Таким чином строк має вираховуватись зі спливом останнього дня місяця дії картки, строк якої закінчується 10.2022р., а позивач звернувся до суду із даним позовом 22.11.2023р, тобто до спливу строку позовної давності.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.
Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, однак останній скерував до суду клопотання, в якому просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, проти задоволення позову заперечував.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд здійснює розгляд справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 12.05.2011 року. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. Відповідно до вказаної заяви позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений в довідці.
У вказаній вище заяві-анкеті відповідач зазначила, що вона виявляє бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитку «Універсальну».
Того ж дня, тобто 12.05.2011р. відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» у якій визначено базова кредитна ставка, строк внесення щомісячних платежів, їх розмір, тощо.
У вказаній вище анкеті-заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.
Як вбачається з доданої позивачем виписки по рахунку за період з 12.05.2011 р. по 15.11.2023р. позивач користувалася вказаною кредитною карткою, в тому числі здійснювала погашення заборгованості, сплата яких відбувалась і в серпні 2021р.
Суд зауважує, що відповідач не заперечує ні факту отримання кредитної картки, ні факту її використання, що з урахуванням наведених вище доказів, суд вважає доведеною обставиною.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Заявляючи вказані позовні вимоги банк вказує, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 41 800 грн. 67 коп., що підтверджується доданим розрахунком.
З урахуванням того, що відповідач не спростувала факту користування кредитною карткою та використання кредитних коштів, не надала свого розрахунку суми заборгованості та не спростувала доводи позивача в цій частині позовних вимог, суд, керуючись принципами змагальності та диспозитивності, що закріплені в ст., ст. 12, 13 ЦПК України приходить до висновку про доведеність вказаних вимог, оскільки розрахунок позивача в цій частині не викликає сумнівів чи протиріч у собі та на підставі ст. 89 ЦПК України сприймається судом як належний доказ.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, які за розрахунком позивача становлять 10 777.91 грн.
Обгрунтовуючи свої вимоги в цій частині позову позивач посилався на те, що нарахування відсотків за кредитним договором здійснюється на підставі та у відповідності до Умов і Правил надання банківських послуг, а також тарифами банку, які є загальнодоступною інформацією, при цьому банк в односторонньому порядку має право змінити тарифи чи інші невідємні частини договору, а клієнт у випадку незгоди з такими змінами може відмовитися від укладення такої угоди, або, коли вона уже укладена, ініціювати розірвання договору чого відповідачем зроблено не було.
Однак суд зважає на те, що зазначена вище анкета-заява відповідача не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки.
Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані.
Зазначена вище анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.
Так пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.
Із витягу з Тарифів з обслуговування кредитних карток «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що базову процентну ставку встановлено в місяць 3%, розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості, які повинні бути здійснені.
Таким чином, розмір процентів за користування кредитними коштами, інші штрафні санкції встановлено тільки Тарифами з обслуговування кредитних карток і Умовами та Правилами надання банківських послуг.
Однак, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахування процентів на заборгованість на тіло кредиту здійснюється позивачем за іншими процентами ніж обумовлені вказаним договором, при цьому розмір таких процентів постійно змінюється як в сторону збільшення (3.6%) так і в сторону зменшення (3.4%).
При цьому обґрунтовуючи заявлений розмір відсотків позивач посилається на умови заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг, які нібито підписані ОСОБА_2 09.04.2021р., однак вказані умови, які додані позивачем до позовної заяви не містять будь-яких видів підписів відповідача.
При цьому сама відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що вона дійсно ознайомлювалась із паспортом споживчого кредиту, однак останній містив відомості по усім кредитним продуктам позивача для фізичних особі без встановлення конкретних умов щодо кредитування відповідача по справі.
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦКУ зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору, крім того вказував, що він самовільно змінював тарифи відповідно до умов договору, що і відображено у розрахунку позивача.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
До спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, з урахуванням наданих банком Витягів з Тарифів та Витягу з Умов, а також із розрахунку заборгованості де процентна ставка змінюється протягом усього періоду нарахування заборгованості відповідача, а тому такі докази не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма договору, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, або довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у тому розмірі, який нарахований позивачем.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам у справі.
Виходячи з вищевикладеного стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту за договором б/н від 12.05.2011 року в сумі 41 800 грн. 67 коп.
Посилання відповідача на пропуск позивачем загальних строків давності, судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до наданого Банком розрахунку вбачається, що останнє внесення коштів відповідачкою на користь погашення заборгованості перед Банком відбулось у жовтні 2021 року, а з позовом Банк звернувся у листопаді 2023 року.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 6, 12, 13, 18, 263, 265, 268, 279 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 527, ст.ст. 530, 625 Цивільного кодексу України, суд
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.В. Середа