Справа № 6-5250/11
Апеляційне провадження №22-ц/824/1407/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 квітня 2016 року про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року від Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міжрегіонального управління юстиції до суду надійшло подання про видачу дубліката виконавчого листа, виданого 22.12.2011 року.

На обґрунтування подання заявник зазначив, що виконавчий лист № 6-5250/10 виданий 22.12.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва був пред`явлений до Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ для виконання. 25.09.2013 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа було завершено. На адресу стягувача виконавчий лист після завершення виконавчого провадження не надходив.

У зв`язку з цим, відділ державної виконавчої служби просив суд виписати дублікат виконавчого листа № 6-5250/10, виданого 22.12.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 598 203, 52 грн. та 6 382, 03 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 квітня 2016 року задоволено подання Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міжрегіонального управління юстиції та видано вищезазначений дублікат виконавчого листа у цивільній справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, 26 грудня 2023 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що суд неповно і не всебічно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи.

У зв`язку з цим просив оскаржувану ухвалу суду скасувати та відмовити заявнику в задоволенні подання про видачу дублікату виконавчого листа від 22.12.2011 року у справі №6-5250/11.

15 листопада 2024 року на адресу апеляційного суду від Акціонерного товариства «Сенс Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, де банк вважав доводи апелянта безпідставними.

11 грудня 2024 року на адресу апеляційного суду від Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява про розгляд справи без участі відділу.

У судове засідання, призначене на 23.01.2025 року, з`явився представник відповідача.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2011 року заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа задоволено; видано виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2011 року у справі № 387/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 598 203,52 грн. та витрат пов`язаних з вирішенням спору третейським судом в сумі 6 382,03 грн. Виданий відповідний виконавчий лист, було пред`явлено до виконання. Однак, як вбачається з заяви, 25.09.2013 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа було завершено, але виконавчий лист після завершення виконавчого провадження було направлено стягувачу простою кореспонденцією.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву, зазначив, що відомості про місцезнаходження виконавчого листа відсутні, отже його втрачено та вбачає підстави для видачі дублікату.

Обґрунтовуючи незаконність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_1 послався на неналежне повідомлення про розгляд справи.

Як убачається з матеріалів справи, розгляд справи здійснювався у 2016 році. На той час діяла попередня редакція Цивільного процесуального кодексу України, яка не передбачала обов`язкового скасування рішення суду уразі відсутності доказів вручення судової повістки.

Матеріали справи містять копію виклику ОСОБА_1 у судове засідання, і дійсно не містить доказів вручення такої повістки.

У той же час відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи, передбачено, що порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи по суті. При цьому положення процесуального закону щодо обов`язкового скасування судового рішення, на яке посилається апелянт, на той час не діяло.

За таких умов, при вирішенні даної апеляційної скарги апеляційний суд досліджує чи призвело процесуальне порушення до неналежного вирішення даного питання по суті спору.

Стверджуючи про обмеження своїх прав судом першої інстанції, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати докази на підтвердження своєї позиції щодо відсутності підстав для задоволення подання виконавчої служби, апелянт тим не менш до апеляційного суду таких документів також не надав. За таких умов колегія суддів констатує відсутніми підстави вважати права апелянта на представлення своєї позиції суду порушеними.

Оцінюючи позицію апелянта і по суті питання, апеляційний суд також констатує відсутність підстав для її прийняття. Зокрема апелянт обґрунтовує скаргу тим, що на час вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа строк пред`явлення його до виконання вже слив, що перешкоджає задоволенню такого подання виконавця.

Дана позиція не може бути прийнята судом апеляційної інстанції.

Питання щодо сплину чи не сплину строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, в тому числі і з підстав його переривання, взагалі не було предметом розгляду суду, оскільки процесуальний закон станом на квітень 2016 року не пов`язував вирішення даного питання з сплином чи не сплином такого строку.

Не можуть бути прийняті і інші доводи апелянта щодо відсутності доказів втрати виконавчих документів. Дана обставина констатується самим державним виконавцем. При цьому необхідність самої видачі дубліката з точки зору суду є достатнім підтвердженням його відсутності, а посилання в заяві банку до відділу ДВС на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 27.12.2013 року не може слугувати доказом отримання виконавчих документів банком, тим паче, що на вказаній заяві міститься відмітка про те, що вона є повторною, відтак її поданню вже передувала комунікація банку з відділом ДВС.

За таких умов, ті доводи, які апелянт поклав в основу своєї позиції не спростовують належності висновків суду по суті питання, відтак порушення процедури виклику боржника до суду не можуть обґрунтовувати в силу ч.3 ст.309 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду, наявність підстав для задоволення скарги.

За таких умов, суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько