Справа № 161/6431/24 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/161/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2024 року

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що на підставі судового наказу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 травня 2018 року у справі №679/592/18 з нього на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначав, що від часу присудження судовим рішенням аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 його сімейний стан змінився, а фінансове становище погіршилося через збільшення кількості утриманців, що впливає на можливість сплачувати аліменти у вже визначеному судовим наказом розмірі. З 22 травня 2021 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . У шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають на його утриманні.

Позивач також вказував, що він хворіє, із 08 липня 2023 року йому діагностовано дегенеративні зміни поперекового відділу хребта, протрузії дисків, біфорамінальний стеноз, синовіт суглобів, у зв`язку з чим він потребує лікування. Крім того, на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, останні є пенсіонерами. Також його батько хворіє, що зумовлює додаткові витрати.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 травня 2018 року у справі № 2-н/679/56/2018, з 1/4 частки на 1/6 частку заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов повністю задовольнити.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні його позову. Суд залишив поза увагою те, що його сімейний стан змінився у порівнянні з тим, який існував на час ухвалення судового наказу про стягнення аліментів. На даний час він утримує двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, та фактично дружину, яка перебуває у декретній відпустці та здійснює догляд за однією дитиною до досягнення нею трирічного віку. Його фінансове становище також погіршилося, оскільки збільшилася кількість утриманців. Він є єдиним працюючим членом родини, яку утримує із свого єдиного доходу заробітної плати. Крім того, він фінансово допомагає батьку, який має проблеми зі здоров`ям та проходить реабілітацію після оперативного медичного втручання. Вважає, що при визначенні розміру аліментів суд мав врахувати його зобов`язання, як платника аліментів щодо утримання всіх неповнолітніх дітей, оскільки їх у нього троє, тому на кожного з утриманців припадатиме 1/6 частина його доходу. Суд також не перевірив розмір доходів відповідача, яка офіційно працює, та на яку покладений рівний обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі судового наказу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 травня 2018 року у справі № 679/592/18 з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12).

З 22 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 22 травня 2021 року (а.с.8)

У цьому шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_2 від 05 листопада 2021 року, серії НОМЕР_3 від 14 березня 2024 року (а.с.13, 14). Малолітні діти перебувають на утриманні позивача.

Дружина позивача ОСОБА_4 з 13 травня 2024 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується копією наказу Нетішинської гімназії «Гармонія» Нетішинської міської ради Шепетівського району Хмельницької області від 21 березня 2024 року № 30-к (а.с.21).

Згідно з довідкою філії «ВП Хмельницька АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» від 20 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 працює у зазначеній філії на посаді інженера-дефектоскопіста ВКМ. В грудні 2023 року заробітна плата позивача становила 77 085 грн 69 коп., в січні 2024 року 50 880 грн 78 коп., в лютому 2024 року 49 625 грн 43 коп., в березні 2024 року 58 203 грн 37 коп., в квітні 2024 року 68 800 грн 10 коп., в травні 2024 року 110 240 грн 37 коп. (а.с.144).

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що визначений судовим наказом розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства та усталеній судовій практиці щодо розміру аліментів на одну дитину, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_4 та суперечитиме її інтересам. Суд вважав, що зміна сімейного стану відповідача, а саме народження інших дітей без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. При цьому доказів, які б підтверджували погіршення матеріального стану позивач суду не надав.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Хоча й п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України відносить справи про зменшення розміру аліментів до категорії малозначних, які відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження, однак, ч. 4 ст. 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.

Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України).

Враховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі, вона є справою, що виникла із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Відкриваючи провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та розглядаючи справу у тому ж порядку, суд першої інстанції не звернув уваги, що між сторонами по справі існує спір, що виник із сімейних правовідносин, а тому ця справа не могла бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції в порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Апеляційним судом у цій справі встановлено, що після ухвалення 14 травня 2018 року судового рішення про стягнення аліментів на дочку ОСОБА_4 , сімейний стан позивача змінився у зв`язку з народженням у другому шлюбі двох синів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що на підставі положень ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів.

Вищевказана обставина відповідно до положень ст. 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22).

На підставі наведеного, колегія суддів доходить висновку, що у зв`язку із зміною сімейного стану позивача, а також враховуючи стан здоров`я дитини на утримання якої стягуються аліменти, розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), належить зменшити до 1/5 частки заробітку (доходу) позивача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення суду з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Оскільки апеляційний суд цій справі ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому з нього на користь відповідача ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням клопотання представника позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а також вимог розумності та справедливості, підлягають стягненню понесені у суді першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 травня 2018 року у справі № 2-н/679/56/2018, з 1/4 частки на 1/5 частку заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: