Дата документу 03.02.2025
Справа № 334/8443/24
Провадження № 2/334/329/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя складі:

Головуючого судді Гнатка О.М.

При секретарі Мазаєвій Д.Р.

За участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позов обґрунтований наступним.

Ленінським районним судом м. Запоріжжя та Запорізьким апеляційним судом у справі №334/2605/18 були прийняті наступні рішення: рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2021 року, постанова Запорізького апеляційного суду від 19.10.2021 року, додаткова постанова Запорізького апеляційного суду від 09.11.2021 року. Вказані рішення набрали законної сили.

Вказаними рішеннями з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вирішено стягнути:

-заборгованість за договором позики у розмірі 2027494 грн. 62 коп., на виконання чого виданий виконавчий лист Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/2605/18 від 30.11.2021 року;

-судовий збір 5065,75 грн., на виконання чого виданий виконавчий лист Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/2605/18 від 30.11.2021 року;

-судовий збір в розмірі 14424,58 грн. та 50000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, на виконання чого виданий виконавчий лист Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/2605/18 від 30.11.2021 року.

Таким чином, загальна сума грошових коштів, стягнутих судами з Відповідача на користь позивача станом на 19.10.2021 р. склала 2096984,95 грн..

Далі за заявами Позивача Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микита Андрійович, 15.12.2021 року відкрив три виконавчіпровадження, про що видав постанови про відкриття виконавчого провадження від 5.12.2021 року ВП № 67918018, ВП № 67918256, ВП № 67916900.

15.12.2021 року - приватний виконавець Безмагоричних М.А. об`єднав вказані виконавчі провадження в одне зведене під №67918477.

Станом на дату подачі позову вказані вище судові рішення виконані частково, а саме в сумі 46269,92 грн., що підтверджується Довідкою банку №200-01-200-4-200-4/562 08.10.2024 р.

Таким чином, станом на дату подачі даного позову вказані вище судові рішення залишаються невиконаними в сумі 2050715,03 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині 5 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання бо не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення боргового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої ми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки і ступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за листування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Рішення суду по справі №334/2605/18 не виконується у повному обсязі відповідачем у період з 20.10.2021 по дату подачі цього позову, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

В зв`язку з наведеним, з урахуванням зазначених у банківській довідці дат та сум часткового погашення заборгованості з виконання вказаних вище судових позивачем на залишки заборгованості було розраховано 3% річних у розмірі 185916,58 грн. та інфляційні втрати у розмірі 796679,64 грн., що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішень суду в період з 20.10.2021 р. по 15.10.2024 р. Разом вказані суми складають 982596,22 грн.

Позивачка просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 796679,64 гри. - інфляційних втрат; 185916,58 гри. - 3% річних, а всього - 982596,22 грн., судові витрати.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, навів пояснення аналогічні викладеним у позові. Зазначивши про те, що відзив відповідача поданий з порушенням строків та має бути залишений без розгляду. Вказав також на те, що навіть з урахуванням пояснень відповідача викладеним у позові та доказів не вбачається підстав для відмови позові.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідач 29.01.2025 року повторно не з`явився в судове засідання, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

На адресу суду надіслано відзив, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, на те, що банку, на яку посилається сторона позивача не містить відомостей про рахунок з якого перераховані кошти на рахунок позивача. Відповідачем здійснюється регулярні платежі на депозитний рахунок приватного виконавця. В межах зведеного виконавчого провадження приватним виконавцем здійснювалися примусові списання з банківських рахунків відповідача. Відомості, наведені у зазначеній довідці не співпадають з сумами платежів, Які здійснені відповідачем на рахунок приватного виконавця. Позов не містить відомостей про дійсний стан розрахунків, дійсну заборгованість відповідача. Розрахунок є недостовірним та необґрунтованим. Окрім того, рішення суду не може породжувати зобов`язання грошового характеру.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 13.04.2021 Ленінським районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення у справі № 334/2605/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , заборгованість за договорами позики: від 18.11.2011 у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.04.2018, у сумі 357989,63 грн.; від 27.07.2013 у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.04.2018, у сумі 289639,55 грн.; від 07.11.2014 у сумі 351654,93 грн., від 07.11.2014 у сумі 166800,00 грн., а всього 1166084,11 грн., судові витрати з оплати судового збору в розмірі 5065,75 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19.10.2021 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2021 року у цій справі скасовано в частині відмови у позовних вимогах про стягнення заборгованості за договорами позики від 07 листопада 2014 року та в загальній сумі боргу та прийнято нову постанову, відповідно до якої стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики від 07 листопада 2014 року в розмірі 483 506 (чотириста вісімдесят три тисячі п`ятсот шість) гривень 16 копійок та за договором позики від 07 листопада 2014 року 377 904 (триста сімдесят сім тисяч дев`ятсот чотири) гривні 35 копійок та загальної суми боргу за договорами позики від 18 листопада 2011 року, від 27 липня 2013 року, від 07 листопада 2014 року, від 07 листопада 2014 року - 2 027 494 (два мільйони двадцять сім тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 62 копійок.

Додаткової постановою Запорізького апеляційного суду від 9.11.2021 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 14424 (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять чотири) гривні 58 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

У зв`язку з невиконанням рішень, позивачка звернулася з заявою до приватного виконавця.

За заявами позивачки Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микита Андрійович, 15.12.2021 року відкрив три виконавчі провадження, про що видав постанови про відкриття виконавчого провадження від 5.12.2021 року ВП № 67918018, ВП № 67918256, ВП № 67916900.

15.12.2021 року - приватний виконавець Безмагоричних М.А. об`єднав вказані виконавчі провадження в одне зведене під №67918477.

Станом на дату подачі позову вказані вище судові рішення виконані частково, а саме в сумі 46269,92 грн., що підтверджується Довідкою банку №200-01-200-4-200-4/562 08.10.2024 р.

Відповідно до довідки Довідкою банку №200-01-200-4-200-4/638 11.11.2024 р. вказана сума 46269,92 грн. перерахована приватним виконавцем Безмагоричних М.А.

Відповідачем разом з відзивом надано копії фіскальних чеків про сплату грошових коштів відповідачем на рахунок приватного виконавця Безмагоричних М.А. ( за виключенням чеку від 15.09.2022 року, який не містить відомості щодо одержувача). У фіскальних чеках від15.10.2022, 19.12.2022, 20.01.2023, 21.02.2023, 23.03.2023, 19.05.2024 року не містить відомостей щодо номеру виконавчого провадження.

Проте слід зазначити, що загальна сума перерахувань за вказаними чеками 36450 грн. менша ніж сума, перерахована приватним виконавцем на користь позивачки, про які вона зазначає у позові.

Рішення суду по справі №334/2605/18 не виконується у повному обсязі відповідачем у період з 20.10.2021 по дату подачі цього позову, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

(Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц)

У зв`язку з чим, позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 185916,58 грн. та інфляційні втрати у розмірі 796679,64 грн., що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішень суду в період з 20.10.2021 р. по 15.10.2024 р.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині 5статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Відповідно дост. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/13238/18, від 30 березня 2016 у справі № 6-2168цс15.

Відповідачем доказів щодо виконання рішень судів не надано, наданий позивачем розрахунок не спростований.

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини та надавши оцінку дослідженим судом доказам в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов переконливого висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 7860,77 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 223, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 796679,64 грн. та 3% річних в розмірі 185916,58 грн., а загалом 982596,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 7860,77 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 3.02.2025 року.

Суддя: Гнатюк О. М.