ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/41/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2024 року про передачу справи на розгляд до іншого суду, постановлену суддею Стельмащуком П.Я. у цивільній справі №607/20202/24 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю Сперіус Бум, про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір № від 9 липня 2019 року, а обов`язок щодо повернення коштів - відсутнім.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2024 року справу передано за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки спір між сторонами виник з приводу споживчих правовідносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", тому ОСОБА_1 скористався правом альтернативної підсудності справи та звернувся до суду за своїм зареєстрованим місцем проживання.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Передаючи справу за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що до позову ОСОБА_1 повинна застосовуватись загальна підсудність, тобто за місцезнаходженням відповідача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно статті 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно із ч. 1 статті 8 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Приписами ч. 1 статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою-четвертою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 відповідачем зазначив ТОВ Коллект Центр, місцезнаходженням якого є: вул. Мечнікова, 3/306, м. Киїів.

За загальним правилом частини 2 статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У той же час, законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), зокрема, частина п`ята статті 28 ЦПК України передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Тлумачення статті 28 ЦПК України свідчить про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачу надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Отже, за змістом наведеного можна дійти висновку, що не виключаючи можливість звернення позивача до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність встановлює можливість звертатися до іншого суду з відповідним позовом, тобто, встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Таким чином, позови про захист прав споживачів можуть бути подані як за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача, так і за зареєстрованим місцем проживання (перебування) позивача за вибором останнього.

При цьому, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачу, а суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 серед іншого посилався на Закон України "Про захист прав споживачів" та обрав підсудність справи відповідно до частини п`ятої статті 28 ЦПК України, яка визначає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору - за зареєстрованим місцем свого проживання: АДРЕСА_1 .

Передаючи справу за підсудністю на розгляд Печерському районному суду міста Києва, суд першої інстанції зазначив, що на правовідносини, які склалися між сторонами, не поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

Однак, вказавши у оскаржуваній ухвалі про те, що на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів", суд першої інстанції фактично вдався до встановлення обставин, які мають значення для справи. Такі обставини повинні встановлюватися під час ухвалення рішення по суті справи, а їx оцінка на предмет достатності, на стадії відкриття провадження у справі, законом не передбачена.

Відповідно до приписів ч. 1, ч. 2 статті 189 ЦПК України, яка регламентує завдання та строк підготовчого провадження, завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , вона містить в собі посилання на порушення відповідачем приписів Закону України "Про захист прав споживачів", зокрема ч. 4 ст. 11 цього Закону.

При цьому, суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надавати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів, оскільки вказані питання можуть вирішуватись на інших стадіях цивільного процесу. Зазначені обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви позивачу, або для передачі справи для розгляду до іншого суду за підсудністю.

Суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо можливості відкриття провадження у справі, на підставі поданої позивачем позовної заяви та обставин, які в ній викладені.

Передаючи справу за підсудністю на розгляд Печерського районного суду міста Києва, суд першої інстанції фактично надав оцінку щодо правовідносин, які виникли між сторонами спору, та визначив, що норми Закону України "Про захист прав споживачів" не підлягають застосуванню до цих правовідносин, що є передчасним.

Європейський Суд з прав людини вказав, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елемента права на справедливий суд, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на суд щодо своїх прав, інтересів, свобод та/або обов`язків, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.08.2023 року у справі №990/114/23.

На підставі наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 379, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2024 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 5 лютого 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.