Провадження № 2/582/103/24
Справа № 582/152/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2025 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Яковенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Ярмоленко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Недригайлів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

05 лютого 2024 року представник позивача, адвокат Струць Тетяна Ігорівна, звернулася до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 , із цим позовом до ОСОБА_2 , у якому просить суд ухвалити рішення, яким: 1) визнати спільним сумісним майном подружжя: житловий будинок, загальною площею 61,7 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2018; земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:002:0019 площею 0,0495 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2018; та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :00:002:0020, площею 0,2944 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2018; 2) визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право приватної спільної часткової власності на 1/2 частину: житлового будинку, загальною площею 61,7 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2018; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:002:0019 площею 0,0495 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2018; та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :00:002:0020, площею 0,2944 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2018; 3) стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.08.2016 позивач зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Недригайлівського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 35. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 16.12.2019 шлюб між сторонами було розірвано.

Під час шлюбу на підставі договорів купівлі-продажу від 21.08.2018 сторонами було придбано житловий будинок, загальною площею 61,7 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:002:0019 площею 0,0495 га, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :00:002:0020, площею 0,2944 га, розташовані за цією ж адресою.

Після розірвання шлюбу сторони разом не проживають. На даний час виник спір про розподіл спільного сумісного майна. Основним об`єктом права спільної сумісної власності, яке набуте в період шлюбу, є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно належить відповідачу на підставі договорів купівлі-продажу від 21.08.2018.

Представник позивача не ставить питання про реальний розподіл будинку в натурі, а просить визнати спірне майно спільним сумісним майном подружжя та визнати за позивачем право власності на ? частину вказаного майна.

Відповідач подав суду відзив на позов (а.с. 37-69), в якому позовні вимоги не визнав, зазначив, що проти позову заперечує у повному обсязі. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, який у справах про поділ майна подружжя встановлено у три роки, який обчислюється із дня, коли один із співвласників майна дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. Оскільки шлюб між ним та позивачкою за ініціативи останньої розірвано 16.12.2019, то станом на момент відкриття провадження по справі (09.02.2024) сплив строк позовної давності.

Крім того зазначає, що спірний житловий будинок та земельні ділянки було придбано ним особисто за власні кошти, які він отримав у борг у ОСОБА_4 у 2018 році, про що надав відповідну розписку. Зазначені кошти він повернув у 2023 році за рахунок наданих його батьками коштів від продажу автомобіля та продажу живності з їхнього господарства, про що також надав розписку ОСОБА_4 від 15.12.2023, та письмові пояснення ОСОБА_4 та його матері, ОСОБА_5 ..

Вказує також, що дружина ніякого відношення до вказаного майна не має, на час придбання останнього, фактично шлюбних відносин між ними не було, спільне господарство не велося, а 29.08.2018 дружина поїхала за кордон, де співмешкала з іншим чоловіком. У 2019 році шлюб між ними було розірвано. При цьому, малолітня дочка проживала разом з ним та перебувала на його повному утриманні. На підтвердження надав довідки: про склад сім`ї від 20.02.2024, з навчального закладу ясла-садок "Барвінок" від 21.02.2024, із Недригайлівського ліцею від 19.02.2024.

Після розірвання шлюбу він зробив ремонт у будинку, добудував декілька об`єктів на території двору разом зі своїм батьком, колишня дружина в цьому участі не приймала, про що надав копію технічного паспорту про здійснення ряду прибудов до існуючих об`єктів у домогосподарстві.

Крім того, з урахуванням обставин, що сталися між ними, він запропонував колишній дружині для забезпечення майнових інтересів доньки, забезпечити їй належний рівень життя та побутових умов, придбати житло, перераховувати кошти на рахунок останньої. Всього за період 2020-2024 роки ним було перераховано на користь позивачки кошти на загальну суму 125291 грн, про що надав відповідні квитанції. Це були кошти для придбання житла доньці, а не аліментні зобов`язання, оскільки дитина увесь час проживала з ним і він повністю її утримував. У зв`язку з наведеним у позові просив відмовити.

Представник відповідача, адвокат Скляров С.Л., подав суду додаткові пояснення (а.с. 97-152), з яких крім іншого, слідує, що оскільки у 2020 році між сторонами виник спір щодо поділу майна і ОСОБА_1 (позивач) не погоджувалась із тим, що єдиним власником майна є ОСОБА_2 (відповідач), то останній запропонував ОСОБА_1 сплатити компенсацію за половину вартості домоволодіння. На таку пропозицію позивач погодилась. Такої домовленості сторони дійшли у березні 2020 року. Сторонами було узгоджено, що ОСОБА_2 виплатить позивачеві половину ринкової вартості домоволодіння, яка була визначена в договорах купівлі-продажу та становила 299 930 грн. При цьому, сторони узгодили, що останній буде сплачувати щомісячно кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 приблизно по 100 доларів США. На виконання таких домовленостей, відповідач, починаючи з вересня 2020 року і до січня 2024 року щомісячно сплачував кошти на користь ОСОБА_1 , про що надав копії квитанцій. Загалом на користь ОСОБА_1 відповідач сплатив 125 291 грн. Наголошує, що дані кошти відповідач сплатив саме в якості компенсації вартості половини домоволодіння.

Крім того, враховуючи, що відповідач значно збільшив вартість домоволодіння за рахунок проведеного ремонту та здійснення добудов, представник позивача подав клопотання про проведення оціночно-будівельної експертизи.

На підтвердження викладеного надав копію звіту про оцінку майна від 16.03.2020, копії квитанцій про зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 , копію розписки про отримання позики від 18.08.2018, копію розписки про повернення боргу від 15.12.2023, копію договору купівлі-продажу земельної ділянки для ведення ОСГ, копію витягу з державного реєстру речових прав, копію договору купівлі-продажу житлового будинку, копію витягу з державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності на житловий будинок, копію договору купівлі-продажу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, копію витягу з державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку, та документи, підтверджуючі надання відповідачу правової допомоги. У зв`язку з наведеним у позові просив відмовити повністю.

Ухвалою суду від 14 серпня 2024 року зустрічний позов відповідача ОСОБА_2 про повернення коштів залишено без розгляду, та задоволено клопотання представника відповідача Склярова С.Л. про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула. Її представник, адвокат Панченко П.Е. подала на адресу суду клопотання про проведення судового засідання без участі її та позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Належним чином повідомлені відповідач ОСОБА_2 та його представник, адвокат Скляров С.Л., у судове засідання не прибули.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 23.08.2016, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Недригайлівського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 35.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 16.12.2019 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 48).

На даний час сторони разом не проживають.

За час шлюбу подружжя набуло у власність нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 61,7 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 21 серпня 2018 року приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Сумської області Юрченко А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1970 (а.с. 111-112); земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:002:0019 площею 0,0495 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 21 серпня 2018 року приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Сумської області Юрченко А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1971 (а.с. 120-121); та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :00:002:0020, площею 0,2944 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 21 серпня 2018 року приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Сумської області Юрченко А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1972 (а.с. 123-124).

Право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем і воно знаходиться в його володінні та користуванні, що підтверджується копіями витягів з державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності на житловий будинок та на земельні ділянки від 21.08.2018 (а.с. 139, 142, 145).

Ухвалою суду від 14 серпня 2024 року було задоволено клопотання представника відповідача Склярова С.Л. про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи. На вирішення експерта (експертів) було поставлено такі питання: 1) яка ринкова вартість будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 в стані на час проведення експертизи; 2) яка ринкова вартість будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 в стані на березень 2020 року; 3) на скільки збільшилась ринкова вартість в процентному та грошовому виразі внаслідок виконаних поліпшень; 4) яку частку складають поліпшення у загальній вартості на даний час; 5) яка вартість цих поліпшень.

Однак, 21 листопада 2024 року до суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку у зв`язку з не проведенням оплати вартості виконання експертизи, не наданням додаткових матеріалів, заявлених у клопотанні експерта, та не забезпеченням доступу експерта до об`єктів дослідження.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частинах першій, третій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною другою ст. 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частини перша, четверта статті 71СК України).

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК України та статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження

№ 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті

81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_1 придбав житловий будинок та земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Пояснення відповідача про те, що дружина ніякого відношення до вказаного майна не має, оскільки на час придбання останнього фактично шлюбних відносин між ними не було, спільне господарство не велося, а 29.08.2018 дружина поїхала за кордон, де співмешкала з іншим чоловіком, суд відхиляє, оскільки належних та допустимих доказів цього суду не надано. Зокрема, режим окремого проживання подружжя не встановлювався, а факт проживання одного з подружжя певний час за кордоном не свідчить про відсутність у сторін фактичних шлюбних відносин.

Не має правового значення для розгляду даної справи про поділ майна подружжя факт проживання неповнолітньої дитини певний час разом з відповідачем у спірному будинку. Більш того, це свідчить, що придбання житла було здійснено в інтересах сім`ї за згодою сторін.

Також суд відхиляє аргументи відповідача про те, що будинок придбаний за його особисті кошти, які він позичив у ОСОБА_4 у 2018 році, що підтверджується відповідними розписками.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові ВП ВС від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї, оскільки характер сімейних відносин не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя та носять солідарний характер, якщо інше не передбачене такими правочинами. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідачем не доведено, що договір позики для придбання нерухомого майна та договори купівлі продажу спірного майна укладалися в особистих інтересах саме відповідача.

Разом з тим, відповідач не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення позики, як солідарного боржника.

Суд вважає недоведеним також твердження відповідача, що він виплатив позивачу половину вартості набутого у шлюбі майна, на підтвердження чого ним надані суду квитанції про перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , оскільки позивачка факт існування такої домовленості заперечує, вказуючи на те, що перераховані кошти відповідачем надавалися для потреб дитини, яка з 2021 року проживає з нею. З досліджених у судовому засіданні копій квитанцій про переказ коштів, встановлено що вони перераховувались на карту ОСОБА_1 в 2020-2024 роках, призначенням платежу в цих квитанціях вказано поповнення карти (а.с. 129-134)

Не доведеними є твердження відповідача про збільшення вартості домоволодіння після розірвання шлюбу, оскільки він зробив ремонт у будинку, добудував декілька об`єктів на території двору разом зі своїм батьком, а колишня дружина в цьому участі не приймала так як призначена за клопотанням відповідача оціночно-будівельна експертиза не була проведена через неоплату її відповідачем.

Крім того, відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, про яку просить відповідач.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

У частині другій статті 72 СК України визначено та у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15.

Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 6 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19), від 13 липня 2020 року у справі № 570/4234/16-ц (провадження № 61-15213св19) та від 24 лютого 2021 року у справі № 303/6365/17 (провадження № 61-13857св19).

Отже, зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 133 ЦПК України). Розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства (частина восьма статті 6 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI)).

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина перша статті 4 Закону №3674-VI у редакції, чинній на час звернення до суду).

За змістом пунктів 2 і 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, у позовах про визнання права власності - вартістю майна, а у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Позивачка звернулася до суду з двома майновими вимогами, спрямованими на поділ майна подружжя. Одна з них стосувалася реалізації права власності на житловий будинок із земельними ділянками, а друга - визнання за нею права власності на ? частину цього майна. З огляду на те, що всі ці вимоги спрямовані на поділ майна при розірванні шлюбу судовий збір за кожну з них треба визначати згідно з підпунктом 3 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI у редакції, чинній на час звернення до суду.

З огляду на загальну суму всіх майнових вимог, 1 % від яких перевищував межу максимального судового збору (337 500 грн (вартість майна відповідно до поданих позивачем звітів за першою вимогою) + 168 750 грн (вартість ? частини майна, право власності на яке просить визнати за собою позивач за другою вимогою) х 0,01 = 5062,50 грн) за подання позовної заяви позивачка мала сплатити 5062,50 грн. Однак сплатила лише 1211.20 грн, що підтверджує квитанція від 02.02.2024 (а.с. 1).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

Ураховуючи, що відповідач мав би відшкодувати позивачці 5062,50 грн, а вона не доплатила 3851,30 грн судового збору, з відповідача слід стягнути у дохід Державного бюджету України вказану суму, а різницю в сумі 1211,20 грн стягнути з відповідача на користь позивачки.

Застосований судом розрахунок судових витрат відповідає постанові ВП ВС у справі № 209/3085/20.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном подружжя:

- житловий будинок, загальною площею 61,7 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 21 серпня 2018 року приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Сумської області Юрченко А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1970;

- земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:002:0019 площею 0,0495 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 21 серпня 2018 року приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Сумської області Юрченко А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1971;

- земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :00:002:0020, площею 0,2944 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 21 серпня 2018 року приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Сумської області Юрченко А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1972.

2) Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право приватної спільної часткової власності на 1/2 частину:

- житлового будинку, загальною площею 61,7 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 21 серпня 2018 року приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Сумської області Юрченко А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1970;

- земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:002:0019 площею 0,0495 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 21 серпня 2018 року приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Сумської області Юрченко А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1971;

- земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :00:002:0020, площею 0,2944 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 21 серпня 2018 року приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Сумської області Юрченко А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1972.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Державного бюджету 3851 (три тисячі вісімсот п`ятдесят одну) грн 30 коп витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 31 січня 2025 року.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : Н. М. Яковенко