Провадження 2/127/4579/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Сунько Я.Р.

розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/31424/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

позов зареєстрований судом 23.09.2024 року і мотивований тим, що 16.01.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 3127186, за умовами якого ТОВ надало відповідачу грошові кошти в розмірі 6 000 грн. на строк - 20 днів, до 05.02.2021 року, зі сплатою процентів в розмірі 1, 99 % на день. Договір позичальник підписав електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора ел.підпису 5Y707Nx8rK, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в п. 18 договору позики.

Відповідач був ідентифікований, акцепт договору позичальником підписаний аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора.

На виконання умов договору ТОВ надало відповідачеві грошові кошти - 6 000 грн. в позику, перерахувавши їх на банківський картковий рахунок відповідача на платіжну картку № НОМЕР_1 , номер платежу 13580.

Відповідачу кредитні кошти були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору.

ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» умови договору виконало в повному обсязі, однак, відповідач умов договору не виконав, коштів не повернув.

21.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» укладений договір факторингу № 2106, згідно з умовами якого позивач прийняв права вимоги до боржників в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей підписавши дод. № 4 та дод. № 5 до договору факторингу.

Відповідно Реєстру прав вимог № 1 від 21.06.2021 року до договору факторингу № 2106 від 21.06.2021 року ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19 134 грн., з яких: 6 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 134, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Однак, враховуючи умови договору, позивач нараховує відсотки в межах строку позики, тому відсотки складають 2 388, 40 грн.

На підставі ст.ст. 512, 514, 526, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» просило стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 3127186 від 16.01.2021 року в загальному розмірі 8 388, 40 грн. та судові витрати, що складаються з судового збору - 2 422, 40 грн.

Представник позивача - Кожем`яченко Ю.М. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримала, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечила.

Представник відповідача - адвокат Шлапак В.С. в судове засідання 28.01.2025 року не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Клопотання про застосування строку позовної давності підтримав. Оскільки кредит був наданий 16.01.2021 року на 20 днів, до 05.02.2021 року, строк позовної давності - 3 роки сплив, тому просив застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 16.01.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 3127186 за умовами якого ТОВ надало відповідачу грошові кошти в розмірі 6 000 грн. на строк - 20 днів, до 05.02.2021 року, зі сплатою процентів в розмірі 1, 99 % на день.

Договір позичальник підписав електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора ел.підпису 5Y707Nx8rK, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в п. 18 договору позики.

Відповідач був ідентифікований, акцепт договору позичальником підписаний аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора.

На виконання умов договору ТОВ надало відповідачеві грошові кошти - 6 000 грн. в позику, перерахувавши їх безготівково на банківський картковий рахунок відповідача на платіжну картку № НОМЕР_1, номер платежу 13580 (зворот а.с. 24).

Відповідачу кредитні кошти були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору.

ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» умови договору виконало в повному обсязі, однак, відповідач умов договору не виконав, кошти не повернув.

21.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» був укладений договір факторингу № 2106, згідно з умовами якого позивач прийняв права вимоги до боржників в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, підписавши дод. № 4 та дод. № 5 до договору факторингу.

Відповідно Реєстру прав вимог № 1 від 21.06.2021 року до договору факторингу № 2106 від 21.06.2021 року ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19 134 грн., з яких: 6 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 134, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України позивач пред`явив до стягнення проценти, що були нараховані в межах строку позики, на суму 2 388,40 грн.

Станом на дату розгляду справи заборгованість відповідача за договором № 3127186 від 16.01.2021 року в загальному розмірі 8 388,40 грн. залишається не погашеною.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що за умовами кредитного договору від 16.01.2021 року кредит в сумі 6 000 грн. був наданий відповідачу ОСОБА_1 шляхом перерахування коштів на його банківський картковий рахунок, вказаний ним при оформленні заявки на отримання грошових коштів.

Договір укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт пропозиції) та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Без власного волевиявлення та надання відповідних даних, необхідних для укладення договору позики, проходження ідентифікації договір позики з відповідачем не був би укладений.

Сторонами погоджено орієнтовну загальну вартість кредиту - 8 388, 40 грн.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 16.01.2021 року між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договору позики № 3127186, погодження орієнтовної вартості кредиту, отримання позичальником грошових коштів в сумі 6 000, 00 грн. та переходу права вимоги до позивача за вказаним кредитним договором.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості,, заборгованість відповідача за договором позики від 16.01.2021 року № 3127186 становить 8 388, 40 грн.

Дана сума складається з суми позики - 6 000, 00 грн. та заборгованості за відсотками - 2 388, 40 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності та відмови у позові не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно п. 19 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (Розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023).

Оскільки завершення строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України, припадає на час дії воєнного стану, в силу вищенаведених норм строк є зупиненим на період дії воєнного стану та має бути відновленим з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Станом на день розгляду справи заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена, тому із ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 16.01.2021 року № 3127186 в загальному розмірі 8 388, 40 грн.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив (із застосуванням коефіцієнта 0,8) судовий збір в сумі 2 422,40 грн., про що надав платіжну інструкцію від 17.09.2024 року (а.с. 8).

Тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір сумі 2 422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 207, 526, 625, 629, 638, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 137, 141, 223, 247, 263-265ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (, м. Ірпінь, вул. Соборна, 98А, прим. 70,рах. НОМЕР_4 в АТ «Ощадбанк», код банку 300528) заборгованість за договором позики від 16.01.2021 року № 3127186 в загальному розмірі 8 388 (вісім тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 40 коп., а також судові витрати: судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 28 січня 2025 року.

Суддя: