Справа № 128/2007/24
Провадження № 22-ц/801/258/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 рокуСправа № 128/2007/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалила суддя Шаміна Ю. А.

Рішення ухвалено без повідомлення (виклику) сторін у м. Вінниця

Дата складання повного тексту рішення 28 жовтня 2024 року,

Встановив:

У травні 2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просило стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 300,81 грн., судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7100 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 квітня 2017 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн. Процентна ставка 26% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк". Відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, розмірах і порядках нарахування.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. При цьому, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 20 грудня 2021 року за кредитним договором існує заборгованість у розмірі 38 300,81 грн.

20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та позивачем укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, позивач набув статусу кредитора за кредитним договором від 24 квітня 2017 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за договором № 630619020 від 24 квітня 2017 року в сумі 38 300,81 грн., а також 3028,00 грн. судового збору та 4000,00 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , пославшись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильне застосуванням норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення, просить його скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» відмовити. Також, просить стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на свою користь судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4542,00 грн.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не звернув уваги та те, що матеріали справи не містять доказів оплати клієнтом винагороди фактору, а тому позов, що поданий позивачем, не виникає на основі правовідносин факторингу. Крім того, у виписці по рахунку за кредитною карткою відповідача вказано про операцію від 20 грудня 2021 року як про «згортання активу у зв`язку з продажею згідно договору факторингу № 3 «ФК «Еліт Фінанс» від 20 грудня 2024 року». Тобто перехід прав вимоги відповідача було здійснено за договором, що відмінний від того, за яким позивач намагається стягнути заборгованість, а саме договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року.

Відповідач вважає, що розрахунок заборгованості за кредитом, що надав позивач, не співвідноситься з банківською випискою, що надана ним же як підставу для нарахування заборгованості за неіснуючим договором факторингу № 3 від 20 грудня 2021 року, оскільки у виписці відсутні операції за період з 24 листопада 2021 року по 20 грудня 2021 року.

Позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу відповідача не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 24 квітня 2017 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 гривень. Процентна ставка 26 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

АТ "Альфа банк" прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк". Тобто, відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду (а. с. 5).

З виписки по рахунку за кредитом відповідача вбачається, що відповідач користувався наданими йому кредитними коштами (а. с. 18-25).

З долученого розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 20 грудня 2021 року за кредитним договором існує заборгованість у розмірі 38 300,81 грн. (а. с.26).

20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 4, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до договору, позивачу у справі (а. с. 8-12).

У Додатку № 1-1 від 20 грудня 2021 року до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року під номером 8591 зазначено боржника ОСОБА_1 за договором CCNG-630619020 від 24 квітня 2017 року з загальною сумою заборгованості 38 300,81 грн. (а. с. 13- 15).

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що первісний кредитор, надавши відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а тому позивач має право вимоги за укладеним кредитним договором до відповідача, при цьому останній, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконував свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 38 300,81 грн., яку суд вважав доведеною.

Апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції правильними та обґрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

З обґрунтування апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факту укладення договору чи отримання коштів, а не погоджується виключно з розміром встановленої заборгованості та тією обставиною, що на його думку позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не володіє правом вимоги за кредитним договором.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи не містять доказів оплати клієнтом винагороди фактору, а тому позов, що поданий позивачем, не виникає на основі правовідносин факторингу, апеляційний суд відхиляє у зв`язку з наступним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17; постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Апеляційний суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази, що підтверджують факт переходу права вимоги від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», адже матеріали справи містять: копію договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, укладеного між АТ «Альфа-Банк» (клієнт) та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (фактор) (а. с. 8-12), відповідно до п. 2.3 якого право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни права вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору. В дату здійснення оплати фактором ціни права вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору сторони підписують акт приймання-передачі Реєстру боржників.

Матеріали справи містять також копію акта прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, укладеного між АТ «Альфа-Банк» (клієнт) та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (фактор) (а. с. 16); докази на підтвердження оплати за договором (а. с. 17).

Факт зазначення у виписці по рахунку за кредитною карткою відповідача операції від 20 грудня 2021 року як «згортання активу у зв`язку з продажею, згідно з договором факторингу № 3 «ФК «Еліт Фінанс» від 20 грудня 2024 року» жодним чином не спростовує факту відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 24 квітня 2017 року, на підставі договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року.

Помилкове зазначення у виписці «договір факторингу № 3» замість «договір факторингу № 4» не спростовує належним чином досліджених у справі доказів у їх сукупності та не може ставити під сумнів право вимоги позивача у цій справі. Вказана неточність має характер технічної помилки (описки), оскільки доказів зворотного відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості за кредитом, який надав позивач, не співвідноситься з банківською випискою, що надана ним же, як підстави для нарахування заборгованості, апеляційний суд розцінює критично.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, надані позивачем розрахунок (а. с. 26) і виписка з особового рахунку відповідача (а. с. 18-25), є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого основного боргу, суми сплачених процентів та овердрафт.

Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного позивачем розміру заборгованості та контррозрахунку відповідачем не надано.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків, відповідно до укладеного правочину.

Апеляційний суд вважає, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник