РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 рокуСправа № 495/10122/24
Номер провадження 2/495/459/2025

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, у якій позивач просить суд:

- встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді земельної ділянки № НОМЕР_1 у масиві № НОМЕР_2 площею 2,37 га, яка розташована на території Крутоярівської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, яка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0349, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 у масиві № НОМЕР_2 площею 2,37 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки №:01:001:0349, яка розташована на території Крутоярівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_2 , про що зроблений актовий запис №874 від 02 серпня 2016 року, та вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

03 травня 2013 року батько позивача, ОСОБА_2 , склав заповіт, яким належну йому земельну ділянку № НОМЕР_1 у масиві № НОМЕР_2 площею 2,37 га, яка розташована на території Крутоярівської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:0349, заповів позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, позивач зазначає, що її матір ОСОБА_4 також померла, після її смерті позивач вступила в спадщину, що підтверджується Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/10454/23 від 04 грудня 2023 року.

Інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні.

Факт родинних відносин зі спадкодавцем, а саме того, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком позивача, підтверджується її свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 08 грудня 1973 року.

На даний час позивач повністю здійснює діяльність, пов`язану з користуванням та володінням спадковим майном, що у відповідності зі ст. 1268 ЦК України, свідчить про прийняття нею спадщини.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського суду Одеської області від 11 листопада 2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Білгород-Дністровського суду Одеської області від 22 листопада 2024 провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського суду Одеської області від 25 грудня 2024 року витребувано докази у справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського суду Одеської області від 25 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити.

У судове засідання представник відповідача Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

У відповідності з ч.2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с заступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_2 , про що зроблений актовий запис №874 від 02 серпня 2016 року, та вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області./а.с.14/

03 травня 2013 року батько позивача, ОСОБА_2 , склав заповіт, яким належну йому земельну ділянку № НОМЕР_1 у масиві № НОМЕР_2 площею 2,37 га, яка розташована на території Крутоярівської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:0349, заповів позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ./а.с.15/

Позивач, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, позивач зазначає, що її матір ОСОБА_4 також померла, після її смерті позивач вступила в спадщину, що підтверджується Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/10454/23 від 04 грудня 2023 року./а.с.18-24/

Інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні.

Факт родинних відносин зі спадкодавцем, а саме того, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком позивача ОСОБА_1 , підтверджується її свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 08 грудня 1973 року./а.с.16/

На даний час позивач повністю здійснює діяльність, пов`язану з користуванням та володінням спадковим майном.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідност.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220,1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1, 5ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом`якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Тобто при вирішенні даного спору щодо угоди купівлі-продажу майна, вчиненої у липні 1997 року, мають бути застосовані положення Цивільного Кодексу України 1963 року.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15листопада 1996року у справі «Чахалпроти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Судом установлено, що позивач є спадкоємцем за законом до майна померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини і норми права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про те, що за життя спадкодавцю ОСОБА_3 належала земельна ділянка № НОМЕР_1 у масиві № НОМЕР_2 площею 2,37 га, яка розташована на території Крутоярівської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0349.

Інших спадкоємців, які б вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині, не має.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді земельної ділянки № НОМЕР_1 у масиві № НОМЕР_2 площею 2,37 га, яка розташована на території Крутоярівської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, яка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0349, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 у масиві № НОМЕР_2 площею 2,37 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки №:01:001:0349, яка розташована на території Крутоярівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складений 31.01.2025.

Суддя Юлія ШЕВЧУК