КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 369/41/18 Головуючий у 1 інстанції: Дубас Т.В.
провадження № 22-ц/824/3064/2025 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у Київській області про виділ частки майна в натурі, що є спільною частковою власністю, скасування права власності, визнання нечинним свідоцтва про право на спадщину за законом та записів про реєстрацію права власності, поділ земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Київській області, про виділ частки майна в натурі, що є спільною частковою власністю, скасування права власності, визнання нечинним свідоцтва про право на спадщину за законом та записів про реєстрацію права власності, поділ земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 є власником 9/36 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . Власником 27/36 часток цього будинку була їхня мати ОСОБА_3 .

У 2008 року відповідач та ОСОБА_3 отримали державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,592 га, на якій розташований будинок, згідно з яким відповідач отримав у власність 9/36 часток земельної ділянки, а ОСОБА_3 - 27/36 часток.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Позивачка, як спадкоємиця за заповітом, отримала в спадщину 27/36 часток житлового будинку.

Оскільки належна ОСОБА_3 частина земельної ділянки не була охоплена заповітом, позивачка і відповідач, як спадкоємці за законом, успадкували її в рівних частках, а саме, по 3/8 часток, про що їм видані відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом.

Після оформлення спадкових прав позивачка вирішила зареєструвати в будинку свою дочку та онука, однак відповідач, як співвласник будинку, згоди не надав. У добровільному порядку здійснити поділ будинку та земельної ділянки відповідно до розміру їх часток відмовився. Крім того, відповідач здійснює самочинне перепланування будинку, чим порушує її права як співвласника.

Також зазначала, що, отримавши у спадщину 27/36 часток житлового будинку, до неї на підставі частини першої статті 120 ЗК України перейшло й право власності на частку земельної ділянки, на якій цей будинок розташований, у тому ж розмірі, що належав спадкодавцю, тобто27/36 часток, тому підстав для спадкування цієї частки земельної ділянки за законом не було.

ОСОБА_1 просила:

- виділити їй в натурі 27/36 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на виділене нерухоме майно, як окремий об`єкт з самостійним виходом, припинивши при цьому право спільної часткової власності, якщо виділ зробити (переобладнати) технічно можливо при необхідності з незначними відступами від ідеальних часток, зі сплатою компенсації тому власнику, ідеальна частка якого зменшується, а якщо виділ в натурі технічно неможливий, то встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) в цьому будинку, з залишенням в разі необхідності окремих підсобних приміщень в загальному користуванні учасників спільної часткової власності;

- скасувати право власності ОСОБА_2 на 3/8 часток земельної ділянки, площею 0,592 га, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14 лютого 2017 року;

- визнати нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-172;

- визнати нечинним номер запису про право власності 19002776 від 14 лютого 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224;

- визнати нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року, видане їй на 3/8 часток земельної ділянки, зареєстроване державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.С. 14 лютого 2017 року;

- визнати за нею право власності на 27/36 часток земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку;

- залишити за ОСОБА_2 право власності на 9/36 часток вказаної земельної ділянки;

- провести між сторонами поділ в натурі цієї земельної ділянки, площею 0,592 га, відповідно до часток у будинковолодінні, а при необхідності з незначними відступами від ідеальних часток, зі сплатою компенсації тому власнику, ідеальна частка якого зменшується, а у разі неможливості такого поділу - встановити порядок користування даною земельною ділянкою, враховуючи здійснений поділ будинку в натурі, архітектурно-будівельні, санітарні та протипожежні норми і правила.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Виділено в натурі та визнано право власності на 27/36 часток (або 3/4) за ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: перший поверх: кухня (приміщення 1) загальною площею 14,6 кв. м; комора (приміщення 2) загальною площею 5,4 кв. м; санвузол (приміщення 3) загальною площею 4,2 кв. м; житлова кімната (приміщення 4) загальною площею 6,4 кв. м; житлова кімната (приміщення 6) загальною площею18,6 кв. м; житлова кімната (приміщення 7) загальною площею 11,7 кв. м; коридор (приміщення 8) загальною площею 5,5 кв. м; мансарда: коридор (приміщення І) загальною площею 6,3 кв. м; коридор (приміщення II) загальною площею 14,1 кв. м; веранда (приміщення VI) загальною площею 15,3 кв. м. Всього площа 102,1 кв. м.

Виділено в натурі та визнано право власності на 9/36 часток (або 1/4) за ОСОБА_2 житлового будинку, а саме: перший поверх: житлова кімната (приміщення 5) загальною площею 12,5 кв. м; мансарда: неопалюване приміщення (приміщення III) загальною площею 14,8 кв. м; коридор (приміщення IV) загальною площею 5,3 кв. м; неопалюване приміщення (приміщення V) загальною площею 16,6 кв. м. Всього площа 49,2 кв. м.

У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено такі споруди: ворота з хвірткою (№ 3); ворота з хвірткою (№ 4); огорожа (№ 5).

Для поділу приміщень житлового будинку в наведеному варіанті, який виключає спільне користування приміщеннями будинку, рекомендується виконати такі переобладнання в житловому будинку: влаштувати вхідний тепловий тамбур до приміщення № 1-5 з площею 12,5 кв. м глибиною не менше 1,4 м для квартири АДРЕСА_2 ); закласти дверний отвір між приміщенням № 1-5 та приміщенням № 1-8. 3; влаштувати сходи на мансарду з приміщення № 1-5 в приміщення № ІІІ; закласти дверний отвір між приміщенням № ІV та приміщенням № ІІ. При відповідних технічних умовах технічно можлива і економічно доцільна розробка проекту опалення для квартири АДРЕСА_3 ; розробка проекту влаштування водопостачання і каналізації для квартири АДРЕСА_3 .

Припинено право спільної часткової власності сторін на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за проведення поділу житлового будинку в розмірі 600 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов в частині виділу часток житлового будинку, суд першої інстанції виходив з технічної можливості такого виділу, що підтверджено висновком експерта, а також відсутністю заперечень сторін щодо поділу житлового будинку згідно з першим варіантом, запропонованим експертом.

Водночас підстав для задоволення позовних вимог про визнання нечинними свідоцтв про право на спадщину за законом та інших вимог, що стосуються земельної ділянки, суд не встановив, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка не охоплювалась заповітом ОСОБА_3 , свідоцтва видані на підставі державного акту на право власності на землю, вимоги про визнання недійсним якого позивач не заявляла.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що власником будинку АДРЕСА_4 , а також приналежних господарських будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 587 кв.м. від 16.04.1970 року був ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності за законом, посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою від 16.04.1970 року за реєстраційним номером 950, зареєстрованого в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 2744.

01.02.1991 року ОСОБА_4 подарував своєму сину ОСОБА_2 9/36 частин будинку, згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І., зареєстрованого 01.02.1991 року державним нотаріусом та Київським міжміським бюро технічної інвентаризації 04.02.19991 року за № 3443.

Відповідно до ст.1 вищезазначеного договору дарування ОСОБА_2 отримав лише ідеальну частку в будинку, в натурі частки не виділялись, конкретний порядок користування приміщеннями та земельною ділянкою не визначався, всі приміщення надавались відповідачу у спільне користування, з урахуванням його подарованої частки.

Після смерті ОСОБА_4 , його майно успадкувала його дружина ОСОБА_3 та стала власником 27/36 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 14.07.1992 року за реєстраційним №1-2255 та зареєстрованого 18.08.1992 року в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним №2744 в книзі 8.

За своє життя ОСОБА_3 склала заповіт від 17.10.2006 року, посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Цебровою Л.М. зареєстрований в реєстрі за №1-2387, згідно якого вона заповідала належні їй на праві власності 27/36 частин будинку своїй дочці - ОСОБА_1 .

У 2008 році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приватизували земельну ділянку площею 0.592 га, по АДРЕСА_5 , кадастровий №:01:053:0090, на якій розташований будинок, та отримали державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯВ № 818123 від 24.01.2008 року, згідно якого вони отримали у власність земельну ділянку у спільну часткову власність, відповідно до часток у домоволодінні (будинку), ОСОБА_2 9/36 частин земельної ділянки, ОСОБА_3 - 27/36 частин земельної ділянки.

Договір про поділ чи про конкретний порядок користування земельною ділянкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладали, так як ОСОБА_2 після одруження 16.07.1988 року, проживав разом зі своєю дружиною за іншою адресою, де зареєструвався 22.12.1989 року.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, спадкоємцями за заповітом стала її дочка ОСОБА_1 , а спадкоємцями за законом стали син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 .

Також встановлено, що ОСОБА_1 отримала у спадщину 27/36 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 2-162, спадкова справа №605/2015. Право власності на 27/36 частин будинку зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33845293 від 14.02.2017 року, номер запису про право власності 19001458, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Крім того, державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. зареєстрував на спадкоємців за законом право власності на частку земельної ділянки, що належала ОСОБА_3 , зокрема видав ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.02.2017 року на від 27/36 частин земельної ділянки, що дорівнює 3/8 частин, зареєстрованого в реєстрі за №2-167, спадкова справа №605/2015, право власності зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 33847262 від 14.02.2017 року, номер запису про право власності 19002776, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Також, державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.02.2017 року на від 27/36 частин земельної ділянки, що дорівнює 3/8 частин, зареєстрованого в реєстрі за №2-172, спадкова справа №605/2015, право власності зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017 року, рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний помер 33847262 від 14.02.2017 року номер запису про право власності 19002776, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Стаття 356 ЦК України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст.361 ЦК України встановлено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Виходячи з положень ст.364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Суд першої інстанції не звернув увагу на наступні обставини.

Відповідно до договору дарування від 01 лютого 1991 року

ОСОБА_2 належить на праві власності 9/36 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 липня 1992 року ОСОБА_3 належало на праві власності 27/36 часток цього будинку.

17 жовтня 2006 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно з яким заповіла належні їй на праві власності 27/36 часток будинку своїй дочці - ОСОБА_1

24 січня 2008 року на ім`я ОСОБА_3 видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯВ №818123, відповідно до якого вона є власником 27/36 часток земельної ділянки, площею 0,0592 га, розташованої на АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а відповідач ОСОБА_2 - власником 9/36 часток цієї земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

14 лютого 2017 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 27/36 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться на АДРЕСА_1 .

14 лютого 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 , видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 від 27/36 часток земельної ділянки (що дорівнює 3/8 частини), розташованої на АДРЕСА_1 .

На підставі цих свідоцтв проведено державну реєстрацію права власності на 3/8 часток земельної ділянки за кожною із сторін.

Згідно з висновком від 12 листопада 2018 року №2678, зробленим за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, розділити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , без урахування самочинно збудованого сараю (літ. Ж), відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі землеустрою на дві частини відповідно до часток співвласників (27/36 часток - позивач, 9/36 часток - відповідач) технічно можливо.

На розгляд суду експерт запропонував 5 варіантів розподілу земельної ділянки відповідно до п`яти запропонованих варіантів поділу житлового будинку, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ, № 818123, від 24 січня 2008 року кадастровий номер :01:053:0090.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз змісту яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, другою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки з майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Так як учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

За висновком від 12 листопада 2018 року №2678, зробленим за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, розділити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , без урахування самочинно збудованого сараю (літ. Ж), відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі землеустрою на дві частини відповідно до часток співвласників (27/36 часток - позивач, 9/36 часток - відповідач) технічно можливо.

На розгляд суду експерт запропонував 5 варіантів розподілу земельної ділянки відповідно до п`яти запропонованих варіантів розподілу житлового будинку, та відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ, № 818123, від 24 січня 2008 року, кадастровий номер :01:053:0090.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно частин 2, 3 статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Отже, судом не враховано того, що висновком від 12 листопада 2018 року №2678, зробленим за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, встановлено, що розділити спірну земельну ділянку відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі землеустрою на дві частини відповідно до часток співвласників (27/36 часток - позивач, 9/36 часток - відповідач) технічно можливо, а тому зробив передчасний висновок про технічну неможливість поділу в натурі спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку земельної ділянки та її поділ скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності, розділити в натурі, відповідно часток у будинковолодінні, земельну ділянку, кадастровий номер :01:053:0090, площею 0,0592 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відповідно до варіанта 1 судової будівельно-технічної експертизи № 2678 від 12 листопада 2018 року, проведеної на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду від 04 травня 2018 року.

Виділити у власність ОСОБА_1 одну земельну ділянку для обслуговування 27/36 частин будинку та розташованих на земельній ділянці господарських будівель та споруд (сарай літ. Б, площею 18,9 кв.м.; погріб під літ. Б, площею 7,5 кв.м.; вбиральня літ. Д, площею 1 кв.м.; навіс літ. Е, площею 6,7 кв.м.; сарай літ. Ж, площею 3,9 кв.м.; сарай літ. 1 , площею 24,2 кв.м.; гараж літ. В, площею 14,3 кв.м., а також залишених у спільному користуванні споруд: ворота з хвірткою (№3); ворота с хвірткою (№4); огорожа (№5), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з такими розмірами по периметру: 9,96 мп; 4,50 мт; 7,22 мл; 4,90 мп; 12,02 мл; 9,64 мп; 7,86 мл; 3,01 мп; 3,52 мп; 22,78 мп; 10,60 мп, загальною площею 444,0 кв.м. (0,0444 га).

Виділити у власність ОСОБА_2 одну земельну ділянку для обслуговування 9/36 частин будинку, а також залишених у спільному користуванні споруд: ворота с хвірткою (№3); ворота с хвірткою (№4); огорожа (№5), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з такими розмірами по периметру: 17,18 мп; 4,90 мп; 7,22 мп; 4,5 мп; 9,96 мп; 9,80 мп, загальною площею 148 кв.м. (0,0148 га).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку земельної ділянки та її поділ скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у Київській області в частині вимог про визнання права власності на частку земельної ділянки та її поділ задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності, розділити в натурі, відповідно часток у будинковолодінні, земельну ділянку, кадастровий номер :01:053:0090, площею 0,0592 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відповідно до варіанта 1 судової будівельно-технічної експертизи № 2678 від 12 листопада 2018 року, проведеної на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду від 04 травня 2018 року.

Виділити у власність ОСОБА_1 одну земельну ділянку для обслуговування 27/36 частин будинку та розташованих на земельній ділянці господарських будівель та споруд (сарай літ. Б, площею 18,9 кв.м.; погріб під літ. Б, площею 7,5 кв.м.; вбиральня літ. Д, площею 1 кв.м.; навіс літ. Е, площею 6,7 кв.м.; сарай літ. Ж, площею 3,9 кв.м.; сарай літ. 1 , площею 24,2 кв.м.; гараж літ. В, площею 14,3 кв.м., а також залишених у спільному користуванні споруд: ворота з хвірткою (№3); ворота с хвірткою (№4); огорожа (№5), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з такими розмірами по периметру: 9,96 мп; 4,50 мт; 7,22 мл; 4,90 мп; 12,02 мл; 9,64 мп; 7,86 мл; 3,01 мп; 3,52 мп; 22,78 мп; 10,60 мп, загальною площею 444,0 кв.м. (0,0444 га).

Виділити у власність ОСОБА_2 одну земельну ділянку для обслуговування 9/36 частин будинку, а також залишених у спільному користуванні споруд: ворота с хвірткою (№3); ворота с хвірткою (№4); огорожа (№5), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з такими розмірами по периметру: 17,18 мп; 4,90 мп; 7,22 мп; 4,5 мп; 9,96 мп; 9,80 мп, загальною площею 148 кв.м. (0,0148 га).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: