Провадженя № 2/755/1221/25
"04" лютого 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого судді - Хромової О.О.
при секретарі - Мартюк К.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання позики від 04 січня 2021 року № 99170253 в загальному розмірі 20 221,97 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту
- 12 638,66 грн, заборгованість за відсотками - 7 583,31 грн, заборгованість за комісією - 0,00 грн та судові витрати, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн та витрат на оплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 січня 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіль» (далі - ТОВ «ФК «Профіль»), шляхом підписання Заяви-приєднання № 99170253, укладено договір про надання позики № 99170253. Згідно Договору відповідачу надано позику у формі споживчого кредиту (далі - кредит) на оплату товарів та/або робіт/послуг у Партнерів зазначених у Заяві - приєднання до Договору. Погашення кредиту за даним договором повинно відбуватися шляхом сплати відповідачем щомісячних ануїтетних платежів. Однак, відповідачем зобов`язання з повернення коштів належним чином не виконано, внаслідок чого, згідно умов Договору факторингу № 21122021, ТОВ «ФК «Профіль» (CASHARING™) відступило право вимоги за Кредитним Договором на користь ТОВ «Діджи Фінанс».
Позивач зазначає, що набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання позики від 04 січня 2021 року № 99170253 в розмірі 20 221,97 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 12 638,66 грн.; заборгованість за відсотками - 7 583,31 грн; заборгованість за комісійними винагородами та пенею - 0,00 грн.
Враховуючи вищезазначене, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 20 221,97 грн та судові витрати.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подала. Конверт з ухвалою про відкриття провадження, що двічі направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду неврученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня
2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.
04 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Профіль» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви № 99170253.
Судом встановлено, що 04 січня 2021 року ОСОБА_1 , ознайомившись з умовами Публічної пропозиції на укладення Договору про надання позики ТОВ «ФК «Профіль», підписанням Заяви-приєднання № 99170253 підтвердила, що акцептує Публічну пропозицію ТОВ «ФК «Профіль», яка розміщена на сайті Фінансової Компанії: casharing.com.ua (далі - сайт Фінансової Компанії), в повному обсязі, з урахуванням Паспорту споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства), Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Тарифів та складають Договір про надання позики (далі - Договір, Кредитний договір), укладання якого підтвердила і зобов`язалася виконувати його умови. Договір вважається укладеним з дня отримання Фінансовою Компанією заповненої та підписаної Відповідачем Заяви-приєднання до Договору, свої примірники Заяви-приєднання Відповідач отримала в день укладання Договору.
До матеріалів справи також долучено паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію про основні умови кредитування, про орієнтовну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість позики для споживача та інформацію про порядок повернення кредиту.
Заява-анкет від 04 січня 2021 року № 99170253 та паспорт споживчого кредиту містять особистий підпис позичальника ОСОБА_1 .
До матеріалів справи також долучено рахунок від 01 січня 2021 року № 2976-000008, складений ТОВ «АЛЛО» на придбання товарів: термінал Apple iPhone XR 64 GB Black (MH6M3), «АЛЛО захист екрану» 12 міс., стартовий пакет Vodafone Joice, на загальну суму 20 319,90 грн.
З видаткової накладної від 01 січня 2021 року № 2976-000068 встановлено, що на підставі зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 отримала такі товари: термінал Apple iPhone XR 64 GB Black (MH6M3), «АЛЛО захист екрану» 12 міс., стартовий пакет Vodafone Joice. Сума до сплати згідно кредитного договору складає 15 319,90 грн. Суму обраховано від загальної вартості товару шляхом вирахування наданих знижок та авансового внеску у розмірі 5 000,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
З наданих матеріалів вбачається, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, договір оформлено шляхом приєднання споживача (позичальника) до умов публічного договору. Відповідна Заява-анкета на приєднання до Договору про надання позики містить підтвердження позичальника про ознайомлення з публічною пропозицією ТОВ «ФК «Профіль», Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки та Тарифами.
Отже, судом встановлено, що укладений між сторонами договір про надання позики від
04 січня 2021 року № 99170253 відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання.
Відповідачем не спростовано факту укладення договору про надання позики від 04 січня
2021 року № 99170253, власного розрахунку заборгованості не надано.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 99170253 розмір заборгованості ОСОБА_2 складає 19 379,38 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 12 638,66 грн, заборгованість за відсотками - 0,00 грн, заборгованість за комісією - 6 740,72 грн, плата за пропуск платежів - 0,00 грн.
Також з наданого розрахунку встановлено, що ОСОБА_2 на погашення заборгованості за кредитом внесено такі платежі: 05 лютого 2021 року - на суму 2 247,00 грн (1 404,41 грн + 842,59 грн), 17 березня 2021 року - 2 250,00 грн (1 404,41 грн + 845, 59 грн) та 09 квітня 2021 року - 2 244,00 грн (1 404,41 грн + 839,59 грн), з яких на погашення заборгованості за тілом кредиту зараховано 4 213,23 грн, на погашення заборгованості за комісією - 2 527,77 грн.
Відповідач контррозрахунку заборгованості суду не надала.
За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від
23 вересня 2015 року у справі № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
З матеріалів справи судом встановлено таке.
21 грудня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» (Фактором) та ТОВ «ФК «Профіль» (Клієнтом) укладено договір факторингу № 21122021, відповідно до умов якого клієнт зобов`язувався відступити факторові Права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (пункт 2.1. договору факторингу). Права вимоги переходять від клієнта фактору в день підписання цього договору та реєстру прав вимоги.
З витягу з Додатку до Договору факторингу від 21 грудня 2021 року № 21122021 встановлено, що ТОВ «ФК «Профіль» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 січня 2021 року № 99170253 на суму 20 221,97 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 12 638,66 грн, сума заборгованості за відсотками - 7 583,31 грн, сума заборгованості за комісією - 0,00 грн, сума заборгованості за пенею - 0,00 грн.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами, вживає заходів для виконання ними їх обов`язків.
Відповідно до статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявність заборгованості перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 12 638,66 грн.
З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк, кошти (суму кредиту) не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 12 638,66 грн, що підлягає стягненню з відповідача.
За таких обставин, вимоги в цій частині позову є обґрунтованими, підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 638,66 грн.
Щодо нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 7 583,31 грн, суд зазначає таке.
Згідно з умовами договору сторонами погоджено, що чиста сума кредиту складає
15 319,90 грн, разова комісія - 1 531,99 грн, строк кредитування 12 місяців (з 01 січня 2021 року по
03 січня 2022 року), комісія за управління позикою - 5 %, розмір процентної ставки 0,0001 % річних, комісія за управління позикою 5 % від суми позики, реальна річна процентна ставка
- 215,37 %, загальна вартість позики - 26 319,90 грн. При цьому, погоджений строк кредитування складає 12 місяців (з 01 січня 2021 року по 03 січня 2022 року).
Згідно із долученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості за договором про надання позики № 99170253, розмір заборгованості ОСОБА_2 станом на 21 грудня 2021 року складає 19 379,38 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 12 638,6 грн, заборгованість за відсотками - 0,00 грн, заборгованість за комісією - 6 740,72 грн, плата за пропуск платежів - 0,00 грн.
До матеріалів справи не долучено розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за нарахованими відсотками за користування позикою у сумі 7 583,31 грн.
Водночас, договір про надання позики містять положення про стягнення зі споживача комісій за обслуговування кредиту, зокрема, разова комісія складає 1 531,99 грн та комісія за управління позикою - 5 % від суми позики.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від
13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті
12 Закону України «Про споживче кредитування».».
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
Надання грошових коштів за укладеним договором позики є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, то така дія, як видача кредиту (надання позики), не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця.
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які кредитодавцем фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Частинами першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Встановлено, що відповідно до Заяви-анкети від 04 січня 2021 року № 99170253 про приєднання до договору про надання позики, підписаної ОСОБА_2 , разова комісія (при видачі кредиту) складає 1 531,99 грн. При цьому, також передбачено стягнення щомісячної комісії за управління позикою у розмірі 5 % від суми позики (842,59 грн).
Нарахування комісії за видачу позики також підтверджується погодженою сторонами договору позики Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, а також і розрахунком заборгованості.
Отже, положення договору позики передбачають сплату позичальником на користь кредитодавця плати за послугу, а саме за видачу кредиту за рахунок позичальника та комісії за обслуговування кредиту (позики), що є незаконним, та було заборонено частиною четвертою статті
11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була чинною на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Такі умови договору порушують публічний порядок та є нікчемними.
Отже, стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за комісіями за видачу кредиту та обслуговування такої заборгованості відповідно до договору позики від 04 січня 2021 року
№ 99170253 не відповідає вимогам законодавства.
Згідно статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно абзацу 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Згідно із положеннями договору (Заяви-анкети) встановлено, що сума разової комісії складає 1 531,99 грн.
Щомісячний платіж за комісією за управління позикою складає 842,59 грн (5 % від суми позики), що згідно таблиці вартості позики для споживача становить - 10 111,08 грн.
Загальна вартість позики складає 26 962,97 грн.
Як уже було встановлено раніше, згідно з розрахунком заборгованості, позичальник внесла платежі на загальну суму 6 741,00 грн, з яких на погашення заборгованості за тілом кредиту зараховано 4 213,23 грн, а на погашення заборгованості за комісією - 2 527,77 грн.
За наведених обставин, оскільки положення договору позики в частині сплати відповідачем суми комісії за надання грошових коштів у позику та її обслуговування є нікчемними, зараховані в рахунок погашення заборгованості за комісіями за надання кредиту грошові кошти у розмірі
2 527,77 грн мають бути зараховані на погашення процентів та основної заборгованості, що відповідає положенню статті 534 ЦК України.
Також сума заборгованості за договором підлягає зменшенню на суму разової комісії, що складає 1 531,99 грн, та яка була включена до заборгованості за тілом кредиту (сумою позики).
З урахуванням викладеного, на користь позивача підлягає стягненню залишок заборгованості за простроченим боргом у розмірі 8 578,90 грн.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли часткове підтвердження під час судового розгляду справи, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до квитанції про сплату від 07 липня 2024 року № 1285-6803-3196-3897 позивачем сплачено судовий збір у сумі - 2 422,40 грн.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується: договором від 01 квітня 2024 року
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 1 027,67 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 545,71 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 215, 216, 217, 512, 514, 526, 549, 610, 611, 615, 629, 1054, 1081, 1082 ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», статтями 12, 13, 49, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про надання позики від 04 січня
2021 року № 99170253 у розмірі 8 578,90 грн (вісім тисяч п`ятсот сімдесят вісім гривень 90 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір у розмірі 1 027,67 грн (одна тисяча двадцять сім гривень 67 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу 2 545,71 грн (дві тисячі п`ятсот сорок п`ять гривень 71 копійка).
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ, 04112.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду виготовлено 04 лютого 2025 року.

Суддя О.О. Хромова