Справа № 752/2947/20
Провадження № 4-с/752/17/25
У Х В А Л А

Іменем України

30.01.2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ольшевська І.О.,

за участю секретаря Овдій-Барандич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 про визнання дій головного державного виконавця неправомірними, скасування довідки-розрахунку заборгованості з аліментів, заінтересовані особи Обухівське ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , -

присутні:

заявник: не з`явилась

представник заявника: ОСОБА_8. (дов. від 31.05.2023р.)

заінтересовані особи:

представник ВДВС: не з`явився

стягувач: не з`явився

представник стягувача: Якименко М.М. - адвокат (серії АІ №1234474 від 23.05.2022р.)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва зі скаргою про визнання дій головного державного виконавця неправомірними, скасування довідки-розрахунку заборгованості з аліментів, заінтересовані особи Обухівське ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , за вимогами якої просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сем`яковою М.Ю., що полягають у неправильному розрахунку заборгованості в довідці-розрахунку заборгованості з аліментів за період з 12.02.2020р. по 01.02.2024р.; скасувати довідку-розрахунок заборгованості з аліментів за період з 12.02.2020р. по 01.02.2024р., складену старшим державним виконавцем головного державного виконавця Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сем`яковою М.Ю.

В обгрунтування скарги зазначає про те, що на виконанні Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління

Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває судовий наказ №752/2947/20 Голосіївського районного суду міста Києва від 20.02.2020р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку тане більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.02.2020р. і до досягнення дитиною повноліття. Заявник вказує, що з часу відкриття виконавчого провадження жодного разу на був правильно проведений розрахунок боргу з аліментів, всі вимоги та скарги на дії державного виконавця не виконані, перевірка майна боржника не проведена, розрахунок заборгованості по аліментам вкотре зроблений неправильно. Довідка-розрахунок заборгованості з аліментів станом на 01.02.2024р. складена з невідповідностями в сумах зі звітом роботодавця, в довідці відсутній період нарахування аліментів за жовтень 2021р., виконавцем безпідставно зараховано суму 4 436,00 грн., оплачену боржником, оскільки згідно відповіді від АТ «Укрпошта» зазначено, що грошовий переказ «Аліменти» перераховані боржником за фіскальним чеком №0052 від 19.05.2020р. о 11:43:22 з відділення поштового зв`язку 25001 в сумі 4 436,00 грн. на адресу 03040 Київ було повернуто боржнику.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30.04.2024р. поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою про визнання дій головного державного виконавця неправомірними, скасування довідки-розрахунку заборгованості з аліментів, прийнято скаргу до розгляду, призначено судове засідання.

Представник ОСОБА_2 адвокат Якименко М.М. подав письмовий відзив на скаргу, за яким просить відмовити в її задоволенні. Адвокат зазначає у відзиві, що спільна дитина ОСОБА_5 з 18.02.2020р. фактично та постійно перебуває разом з батьком та знаходиться на повному його утриманні. Разом з тим, ОСОБА_1 продовжує стягувати аліменти з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 . ОСОБА_2 щомісячно сплачує аліменти на утримання ОСОБА_6 у встановленому судом і державним виконавцем розмірі. Водночас 13.06.2022р. ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогою про припинення стягнення аліментів з моменту звернення до суду. Кошти, сплачені з 19.02.2020р. до 30.06.2023р. в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, є власністю ОСОБА_3 та не мали перераховуватися ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_7 проживає з батьком. Також адвокат вказує, що матеріали виконавчого провадження містять офіційні відомості щодо розміру доходів ОСОБА_2 і саме на підставі таких відомостей розрахований розмір аліментів, що підлягає стягненню, та розмір заборгованості зі сплати аліментів.

Від Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на скаргу ОСОБА_1 , за яким відділ державної виконавчої служби просить відмовити в задоволенні скарги.

У додаткових поясненнях представник ОСОБА_2 зазначив, що оскаржуваний розрахунок на момент розгляду справи втратив чинність, його скасування судовим рішенням не призведе до поновлення порушених прав заявника.

У судовому засіданні представник заявника підтримала скаргу ОСОБА_1 в повному обсязі, просила її задовольнити.

Представник боржника просив відмовити в її задоволенні.

Вивчивши матеріали скарги та справи, заслухавши думку учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст. 129-1 Конституції України та у відповідності до ст. 18 ЦПК України судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, на виконанні Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління

Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП НОМЕР_1 з виконання судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 17.02.2020р. №752/2947/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.02.2020р. і до досягнення дитиною повноліття.

Обухівським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено Довідку- розрахунок станом на 01.02.2024р. за період, починаючи з 12.02.2020р. по січень 2024р. включно, яка, на думку заявника, є неправильною та має бути скасована, оскільки не містить відомостей за жовтень 2021р., а за серпень 2020р. включено суму оплати в розмірі 4 436,00 грн., яка згідно відповіді АТ «Укрпошта» була повернута боржнику.

Відповідно до частини 1, 4, 8, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження » виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до

виконання. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частина 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що

довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі.

З наведених норм вбачається, що оскаржувана Довідка-розрахунок, за якою розраховано заборгованість по аліментам у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 станом на 01.02.2024р., втратила свою чинність, а тому її скасування судовим рішенням не призведе до поновлення порушених прав заявника.

Подібні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 27.09.2023р. у справі №148/87/23, постанові Верховного Суду від 15.12.2021р. у справі №2208/4771/12.

При цьому вимог щодо зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, внаслідок чого у зв`язку з виконанням судового рішення щодо здійснення перерахунку заборгованості державним виконавцем буде сформовано нову довідку-розрахунок, яка відображатиме актуальну інформацію щодо наявності (відсутності) заборгованості зі сплати аліментів на день її складення, ОСОБА_1 не заявляла.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За приписами ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного

виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 447, 450-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 про визнання дій головного державного виконавця неправомірними, скасування довідки-розрахунку заборгованості з аліментів, заінтересовані особи Обухівське ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

3. Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду відповідно до вимог, встановлених ст. ст. 353-356 ЦПК України.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 31.01.2025р.

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА