Справа № 129/2066/24
Провадження по справі № 2-о/129/8/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2025 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

у складі: головуючої судді Бондар О.В.,

розглянув у відсутність сторін та їх представників в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про встановлення факту проживання в зоні посиленого радіекологічного контролю, -

установив:

27.06.2024 р. заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю в с.Кунка Гайсинського району Вінницької області в період з 01.06.1986 р. по 31.07.1986 р., а також встановити факт належності ОСОБА_1 трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 . На обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що 26.01.2024 р. їй відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, не враховано період її проживання з 01.06.1986 р. по 31.07.1986 р. у зоні посиленого радіологічного контролю в с. Кунка Гайсинського району Вінницької області на території четвертої зони посиленого радіоекологічного контролю, яка до 31 грудня 2014 року відносилась до четвертої категорії, згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до довідки Кунківської сільської ради №79 від 19.01.2023 р., є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю четвертої категорії ззгідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 31.03.2004 р., село Кунка Гайсинського району Вінницької області, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106, віднесено до зони посиленого радіологічного контролю. Встановлення факту Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в с. Кунка Гайсинського району Вінницької області в період з 01.06.1986 р. по 31.07.1986 р. необхідно для оформлення пенсії по пільговій категорії, у зв`язку з чим необхідно надати документи для підтвердження проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю. Зазначені обставини стали підставою звернення до суду із заявою за захистом своїх прав на пенсійне забезпечення. Крім того, заявник просить встановити факт належності їй трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , оскільки в ній вперше було зазначено прізвище ОСОБА_2 , потім у зв`язку із укладенням шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_3 , на звороті обкладинки міститься запис: « ОСОБА_4 изменена на ОСОБА_5 на основании свидетельства о браке II-АМ №372250 от 18.11.1989 г», зазначений документ підтверджує наявний у заявника трудовий стаж.

28.06.2024 р. ухвалою судді відкрито провадження та призначено судовий розгляд справи за правилами окремого провадження.

01.08.2024 р. до суду в системі «Електронний суд» надійшли пояснення представника заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Гори О.М., в яких вона просить розглянути справу у її відсутність та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 з огляду на те, що факт постійного проживання особи в зоні посиленого радіоекологічного контролю в судовому порядку не встановлюються, оскільки існує інший позасудовий порядок їх встановлення, а спір між заявницею та територіальним органом Пенсійного фонду України щодо права на призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки вказаний спір є спором публічно-правовим, крім того, заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатись у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена особою до адміністративного суду.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві просить справу розглядати у його відсутність, вимоги заяви підтримує.

Суд вивчив та дослідив докази у справі і прийшов до висновку, що провадження у частині заявлених вимог підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як визначено частиною 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5) ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно ст.315 ЦПК України, в окремому провадженні суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до п. 2) ч. 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ особам, які постійно працювали або постійно проживали в зоні посиленого радіологічного контролю, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, а саме: особи, які постійно проживали або постійно прожинають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Із заявлених ОСОБА_1 вимог про встановлення факту її постійного проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю в с.Кунка Гайсинського району Вінницької області в період з 01.06.1986 р. по 31.07.1986 р. вбачається, що між заявником та заінтересованою особою виник спір з приводу призначення пільгової пенсії у зв`язку з набуттям статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Встановлення факту постійного проживання заявника на території посиленого радіоекологічного контролю необхідно заявнику для отримання пенсії на пільгових умовах, отже встановлення факту заявник пов`язує з одночасним вирішенням спору про призначення пенсії, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказані обставини свідчать про наявність спору про право на отримання пенсії та пільг, який не підлягає вирішенню в порядку окремого провадження, повинен вирішуватися в порядку позовного провадження з дотриманням правил юрисдикції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року по справі № 287/167/18-ц викладено правовий висновок, згідно з яким перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідного органу в установленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до суду. Чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги. Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом ПФУ відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Аналіз вищенаведених норм процесуального права дає підстави для висновку суду про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17 (провадження № 14-550цс18) зроблено висновок про те, що відповідно до частин 3, 4 статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Отже, законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, про який просить заявник, а такі дії як зазначено вище він не вчинив.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Водночас із заявлених вимог вбачається, що між заявником і заінтересованою особою виник спір з приводу призначення заявнику пенсії на пільгових умовах, що передбачено статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції закону, яка була чинною на момент подання заяви та розгляду справи судом першої інстанції) (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, підсудні адміністративним судам.

Під час вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Такі дії судом здійснювалися і заявнику роз`яснювалися в ході судового розгляду цивільної справи.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

З аналізу вказаних вище норм права слід зробити висновок про те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю в с.Кунка Гайсинського району Вінницької області в період з 01.06.1986 р. по 31.07.1986 р. не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а спір між ОСОБА_1 та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Аналогічний правовий висновок щодо юрисдикційності спору викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17 (провадження № 14-550цс18).

Тобто вирішення спору має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, то згідно з вимогами частини першої статті 377, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у цивільній справі в цій частині підлягає закриттю.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 223, п.1) ч.1 ст.255, 256, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,-

постановив:

Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіоекологічного контролю в с.Кунка Гайсинського району Вінницької області в період з 01.06.1986 р. по 31.07.1986 р., - закрити.

Ухвала суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: