Провадження № 2/953/1323/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Харків

Суддя Київського районного суду міста Харкова Бобко Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андрія Верхогляда, 16, прим. 270,

Відповідач ОСОБА_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до відповідача ОСОБА_1 , яким просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги (адреса АДРЕСА_2 ) за період з 01 січня 2024 року по 31 жовтня 2024 року в загальному розмірі 69667,73 грн та заборгованість за житлово-комунальні послуги (адреса АДРЕСА_3 ) за період з 01 січня 2024 року по 31 жовтня 2024 року в загальному розмірі 59679,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є власником квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 та не виконує зобов`язання за договорами №111-207/2 від 16.09.2014 та №111-208/2 від 16.09.2014 «Про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг», предметом яких є надання житлово-комунальних послуг, в тому числі послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, послуг з централізованого постачання і водовідведення холодної та гарячої води, послуг з централізованого опалення, забезпечення електропостачання, додаткових послуг.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року цивільну справу передано за підсудністю на розгляд Київського районного суду м. Харкова за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , що віднесено до територіальної юрисдикції Київського районного суду м. Харкова.

Між тим, перевіривши матеріали справи, суддя дійшла висновку, що зазначений позов не може бути прийнятий до розгляду Київського районного суду м. Харкова та підлягає направленню за підсудністю до належного суду, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Разом з тим, статтею 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.

За правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надав судам роз`яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 10.04.2019 року у справі № 638/1988/17 Верховний Суд висновує про те, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові від 09.09.2020 року у справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Тому на спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 3 ст. 30 ЦПК України.

З позовної заяви слідує, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги на підставі укладених між сторонами договорів №111-207/2 від 16.09.2014 та №111-208/2 від 16.09.2014 «Про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг», тобто позов виник щодо нерухомого майна, а саме квартири за адресою АДРЕСА_2 та квартири за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за №403528787 від 13.11.2024 та за №403528944 від 13.11.2024 право власності на квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 , зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .

Отже, з огляду на те, що спір виник з приводу нерухомого майна, для якого цивільним процесуальним законом встановлено виключну підсудність, суд дійшов висновку, що вказані у позовній заяві вимоги підлягають розгляду відповідно до положень статті 30 ЦПК України за правилами виключної підсудності, тобто за місцезнаходженням нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. (ст. 32 ЦПК України)

Разом з тим, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.08.2019 у справі № 855/36 є висновок, про те,що розгляд судом предметно непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право кожного на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на апеляційне чи касаційне оскарження рішення. Якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресанту, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ, встановленої статтею 30 КАС».

Хоча вказаний правовий висновок здійснено щодо норм КАС України, суд вважає доцільним дотримуватись його і у порядку цивільного судочинства, зважаючи на подібність норм КАС України та ЦПК України щодо недопустимості спору про підсудність.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Отже, з огляду на те, що спір у даній справі стосується нерухомого майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та за адресою АДРЕСА_3 , що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до Печерського району м. Києва, суд дійшов висновку, про те, що дана справа не підсудна Київському районному суду м. Харкова та уважає за необхідне передати справу на розгляд до Печерського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 30, 31 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги передати за підсудністю до Печерського районног суду міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Т.В. Бобко