КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 759/4967/18
провадження № 22-ц/824/1367/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року в складі судді Шум Л. М.,

встановив:

06.04.2018 Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»(далі - ПАТ «Уксоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 лютого 2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту №40.29-48/91.

Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" 14.06.2010 було перейменовано в Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк".

Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

У порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 31.01.20218 має заборгованість за кредитом - 16 124,13 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 451 617, 13 грн, за відсотками - 18 310,57 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 512 856, 93 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Посилаючись на вказані обставини просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість 34 434,7 дол. США, а саме: за кредитом - 16124,13 дол. США; по відсоткам - 18 310,57 дол. США.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредиту - 16 124,13 доларів США та заборгованість по відсоткам - 18 310,57 доларів США, а всього - 34 434 доларів США 70 центів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір в розмірі 13 767,73 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року замінено стягувача з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Сенс Банк», у зав`язку з переходом до АТ «Сенс Банк» прав кредитора за кредитним договором №40.29-48/91 від 15.02.2008.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_1 , у зв`язку з реєстрацією 23.07.2020 шлюбу з ОСОБА_6 (а.с. 92).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка А. О. про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

05.06.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко А. О. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю та у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що заочне рішення справі винесене передчасно, без врахування всіх обставин справи, оскільки наявні підстави вважати, що строк користування кредитними коштами за кредитним договором № 40.29-48/91 від 15.02.2008 сплинув 15.02.2013 шляхом дострокової вимоги позивача на повернення коштів.

Позивачем до суду надані хибні розрахунки щодо наявності заборгованості за кредитним договором.

Позивачем до суду не надано виписку за банківським рахунком, як документ первинного бухгалтерського обліку, а тому розмір заборгованості не може вважатися об`єктивним та належним.

Наявний сплив позовної давності, про який відповідач була позбавлена можливості заявити до ухвалення судового рішення по справі в суді першої інстанції.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко А. О. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник АТ "Сенс Банк" - адвокат Подольський А. Ю. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та ухвали про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Заяв із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного провадження та відзив на позовну заяву до суду відповідач не направила. У відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за кредитним договором в розмірі 34 434,70 доларів США, що свідчить про неналежне виконання останньою умов цього договору.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

В матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу копії ухвали суду про відкриття провадження у справі від 14 травня 2018 року та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом роз`яснено, що за письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто.

Вказана обставина свідчить також про те, що судом було ухвалено саме заочне рішення.

ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції, передбачав, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи ( ч. 1 ст. 280 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

У заяві від 02.05.2024 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року представник відповідача вказував, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, а також, що відповідач не була належно повідомлена про час і місце судового розгляду, внаслідок чого не змогла реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення. Позивачем не надано виписку за банківським рахунком, як документ первинного бухгалтерського обліку, а тому розмір заборгованості не може вважатися об`єктивним та належним.

Суд першої інстанції в ухвалі від 30 травня 2024 року встановив факт повідомлення відповідача про розгляд справи, проте не зазначив, якими доказами це підтверджується. При цьому переклав на заявника обов`язок доведення того, що відповідач не з`явилась в судове засідання та не повідомила про причини неявки з поважних причин. Суд вказав, що заявником не надано доказів, які мали б істотне значення для правильного вирішення справи, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України ( у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Апеляційний суд вважає,що рішенням суду першої інстанції у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив її права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Вказане порушення суд першої інстанції міг виправити, задовольнивши заяву про перегляд заочного рішення. Проте в ухвалі від 30 травня 2024 року суд не встановив причини неявки відповідача в судове засідання через неналежність її повідомлення про час і місце розгляду справи. Крім того, не дослідивши кредитний договір і проведений позивачем розрахунок, не визначивши початок перебігу позовної давності за вимогами позивача, не з`ясувавши обставину здійснення відповідачем платежу за процентами 08.08.2017 в розмірі 1,16 доларів США, який би міг свідчити про переривання строку позовної давності по заявленим вимогам, в ухвалі від 30 травня 2024 року суд визнав безпідставними доводи відповідача стосовно того, що наданий суду розрахунок є помилковим, і що позивач звернувся до суду, пропустивши позовну давність. Дослідження зазначених обставин, на які посилався представник відповідача у заяві про перегляд заочного рішення, мало істотне значення для вирішення спору, оскільки у разі їх підтвердження у задоволенні позову може бути відмовлено. Проте суд першої інстанції на це уваги не звернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права, неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи, з огляду на доводи відповідача, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, а також те, що відповідач, будучи неналежно повідомленою про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, повідомляла про пропуск позивачем позовної давності у заяві про перегляд заочного рішення, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування ухваленого по справі рішення та ухвалення нового судового рішення по суті пред`явленого позову.

Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого змінено на ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 укладений договір кредиту №40.29-48/91на купівлю автотранспортного засобу.

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору ОСОБА_1 отримала у користування кредитні кошти у сумі 18 648,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 12,00 % річних, з порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно з графіком, який вказаний в пп.1.1.1 п.1.1 ст.1 договору, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 14 лютого 2015 року.

Із довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 31.01.2018 вбачається, що відповідач погашала кредитну заборгованість у період з 11.04.2008 по 21.06.2011, останній платіж в сумі 1,16 дол. США (відсотки за кредитом) внесено 08.08.2017 (а.с.12).

За розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 31.01.2018 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 43 406,53 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 16 124,13 доларів США, заборгованість за відсотками - 18 310,57 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 4 338,74 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 4 633,09 доларів США.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Як вбачається з умов укладеного між сторонами кредитного договору, погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а тому початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

Відповідно до довідки позивача, відповідачем останній платіж за основною заборгованістю по кредиту здійснено 17.11.2008, а по процентам - 21.06.2011 та 08.08.2017 в розмірі 1,16 доларів США.

На підтвердження своїх заперечень в тій частині, що оплату 08.08.2017 в сумі 1,16 доларів США здійснено не відповідачем, а іншою особою, а тому відсутні підстави для висновку про переривання позовної давності, судом апеляційної інстанції задоволено клопотання відповідача про витребування у позивача виписки з банківського рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом, містить відомості про фінансову операцію від 08.08.2017 на суму 1,16 доларів США та підтверджує її здійснення саме відповідачем.

Позивачем виписку по рахунку відповідача надано не було.

За таких підстав колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що вказану оплату було здійснено не відповідачем , а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем останній платіж відповідачем здійснено 21.06.2011.

15.02.2013 позивачем зупинено нарахування відсотків за користування кредитом, що свідчить про реалізацію ним права на дострокове повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

З огляду на те, що з даним позовом позивач звернувся лише 06.04.2018, останній пропустив строк позовної давності по заявленим вимогам.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову з огляду на сплив позовної давності по заявленим вимогам.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу відповідача задоволено, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 16 521,28 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 16 521, 28 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.01.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук