№ провадження 2/208/853/25
РІШЕННЯ

Іменем України

13 січня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Гречаної В. Г..

за участі секретаря судового засідання Дарчука М. І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу № 208/11865/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості», -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

21 жовтня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" звернулось до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою, сформованою в системі "Електронний суд", до ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором від 26.10.2021 року № 567891484 у розмірі 93411,40 грн., у тому числі заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) 22000,0 грн. заборгованість за відсотками 71411,40 грн

Вказується, що первісне право вимоги належало ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", яке надало на підставі вказаного кредитного договору відповідачу кредит в сумі 22000,0 грн., а потім право вимоги по ланцюжку договорів факторингу отримано Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ".

2. Процесуальні питання, пов`язанні з розглядом справи.

21.10.2024 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" «про стягнення заборгованості».

21.10.2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження судді Гречаної В. Г.

22.10.2024 р. направлено запит до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське.

06.11.2024 р. від Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське надійшла довідка про місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .

07.11.2024 р. ухвалою Заводького районного суду м. Дніпродзержинськ відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

12.12.2024 р. від представника відповідача адвоката Підодвірного Т. І. надійшов Відзив на позов, сформований в системі "Електронний суд".

20.12.2024 р. від позивача надійшла Відповідь на Відзив, формована в системі "Електронний суд".

23.12.2024 р. від представника відповідача адвоката Підодвірного Т. І. надійшли Заперечення на Відповідь на Відзив, сформовані в системі "Електронний суд".

06.01.2025 р. від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку спрощеного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

3. Позиція сторони позивача.

В обгрунтування первісного виникнення права вимоги до відповідача ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" посилається на те, що Кредитний договір від 26.10.2021 року № 567891484 між відповідачем та ТОВ "Манівео швидка фінанова допомога" було укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Для цього Відповідач за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно, без примусу чи тиску заявив про бажання отримання кошті, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвищ ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адрес електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації (проживання).

Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Закон «Про електронну комерцію» передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа.

За результатами заповнення Заявки здійснюється аутентифікація Платіжної картки Позичальника згідно з стандартами відповідних платіжних систем.

Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані Відповідача, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило чи дійсно платіжна картка належить Позичальнику.

Також позивач вказує, що у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 26.10.2021 Відповідач зазначив свої дані іншою мовою, що могло призвести до можливих помилок під час перекладу. Водночас, у заяві вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків Відповідача, який однозначно ідентифікує його я боржника.

Вказує, що перевірка введених в Заявку на кредит даних клієнта здійснюється шляхом верифікації клієнта через ВапкІD НБУ, ВапкID, мобільний застосунок Дія або БКІ (вимоги Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержані злочинним шляхом» та Постанови НБУ «Про затвердження Положення щодо здійснення установами фінансового моніторингу»).

Ідентифікація та верифікація клієнта не потребує копії паспорта громадянина України чи іншого документу, що посвідчує особу. При оформлені кредиту позичальник заповнює таки дані: особисті дані, соціальна інформація, паспортні дані, дані закордонного паспорту, місце реєстрації, працевлаштування, реквізити карти.

Виконання цієї процедури означає, що Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора МNV3Х2NЗ. Зокрема, 26.10.2021 о 12:43:20 год. Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», в підтвердженням підписання договору.

Пунктом 4.4 Кредитного договору визначається, що у всіх відносинах Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису Позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку юридичну силу як і власноручний підпис.

Одночасно з підписанням договору, Товариство відправило на електронну адресу, вказану відповідачем у Заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та вкладеним в нього примірником електронного договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту.

Отже, на думку позивача, заповненням анкети-заяви Позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відразу після вчинених дій Відповідача, 26.10.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 22000,00 грн. на його банківську картку № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень.

На підтвердження даної інформації Позивачем посилається на додану до позовної заяви копію платіжного доручення від 26.10.2021 р., яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уповноважує АТ "ТАСКОМБАНК" здійснити переказ коштів в сумі 22000,0 грн. на ім`я ОСОБА_1 для зарахування на платіжну картку № 5168-ХХ-ХХХХ-5071,також долучено документ виданий та підписаний електронним підписом АТ "ТАСКОМБАНК", з якого вбачається, що операція по перерахування коштів була успішною та кошти зараховані на картковий рахунок Боржника.

Підкреслює, що Позивачем долучено всі наявні докази, що підтверджують зобов`язання Відповідача за кредитним договором та факт перерахуванні коштів на картковий рахунок Боржника.

Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором №567891484 від 26.10.2021, становить 93411,40 грн., яка складається з наступного:

- 22000,00 грн. - заборгованість по кредиту;

- 71411,40 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку на період 04.09.2024- 24.09.2024 р.

Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" позивач посилається на таке.

28.11.2018 р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується: 28 листопада 2019 року, за умовами якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до додаткової угоди № 19 від 28.11.2019 строк дії цього договору факторингу продовжується до 31.12.2020.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт відступив фактору зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 текст договору викладено у новій редакції.

Згідно додаткової угоди № 27 від 31.12.2021 до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії договору продовжено до 31.12.2022 включно.

Додатковою угодою № 31 від 31.12.2022 р. строк дії вказаного договору факторингу продовжено до 31.12.2023 р.

Додатковою угодою № 32 від 31.12.2023 р. строк дії вказаного договору факторингу продовжено до 31.12.2024 р.

Надалі, 05.08.2020 р. між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року.

Позивачем вказується, що в подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткові угоди: № 2 від 03.08.2021 р. та № 3 від 30.12.2022 р., якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 р. включно, всі умови залишились без змін.

04.09.2024 р. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу № 0409/24, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором від 26.10.2021 р. № 567891484.

За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому.

Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 0409/24 від 04.09.2024 р. від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 93411,40 грн.

Посилаючись на додаткові угоди до договору факторингу від 28.11.2018 р. № 28/1118-01, позивач робить таки висновки:

З урахуванням визначених строків дії договору № 28/1118-01 та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін.

Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024.

Позивач стверджує, що на момент подачі позову та його розгляду в суді першої інстанції Позивачем долучено всі наявні на той час документи, які передані первісним кредитором та всіма наступними факторами.

4. Позиція відповідача.

Відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсягу і на заперечення цих вимог пояснює, що позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Відповідач наголошує, що позивачем не надано жодного доказу направлення будь-якого ідентифікатора Відповідачеві (наприклад довідки від мобільного оператора), не надано доказів використання Відповідачем будь-якого ідентифікатора.

Тому наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору.

Стверджує, що ніякої копії кредитного договору він не отримував і що відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування": примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документу додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Відповідач, посилаючись на постанову Верховного суду у справі № 545/1750/21 від 29.05.2024 року, в якій зроблений такий висновок: " Матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме ОСОБА_1 цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме позивача у інформаційно- телекомунікаційній системі відповідачів, відсутні докази отримання саме позивачем коштів згідно з оспорюваними кредитними договорами, тому наявні достатні праві підстави для судового захисту прав та інтересів останнього», також заперечує факт отримання ним грошових коштів від ТОВ "Монівео швидка фінансова допомога.

Вказує, що позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 26.10.2021 року № 567891484, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги Позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Стверджуючи, що ним кредитний договір з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" не укладався, відповідач посилається на п.п.6.49 постанови ВП ВС від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц, в який зроблено висновок (цитата):

«У випадку заперечення самого Факту укладення правочину. як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.»

Також посилається на те, що звернення з вимогою про визнання недійсним правочину, який аргументовано тим, що цей договір не підписувався і не укладався, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах : 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) та від 26.10.2022 справі №227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21), не є правомірним способом захисту та не є ефективним.

Щодо незгоди з правомірністю відступлення права вимоги відповідач посилається на таке.

Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Цей висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Відповідач підкреслює, що, за твердженням позивача, право вимоги від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перейшло до нових кредиторів починаючи з 28.11.2018 року, проте сам кредитний договір ніби-то був укладений 26.10.2021 року, тобто майже через 3 роки після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір факторингу є похідним від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

Така обставина стала однією з підстав для відмови у задоволенні аналогічних позовів Харківським апеляційним судом у справі № 619/4334/23 від 24.04.2024 року, Тернопільським апеляційним судом у справі 601/2394/23, Вінницьким апеляційним судом у справі № 131/1093/23 тощо.

До того ж, наданий позивачем витяг з реєстру відступлення прав вимог від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ "Таліон Плюс" не містить підписів сторін, що укладали вказаний договір факторингу, а тому не може відчити про відступлення права вимоги.

Відповідач вважає, що докази, на які посилається позивач, є неналежними, а тому не повинні братися до уваги.

Зокрема, надані докази не відповідають вимогам статті 100 ЦПК, згідно якої учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Позивачем ці вимоги не виконані, паперові копії належним чином не посвідчені, а уявляють собою лише роздруковки електронного документу, яка, як підкреслюється у постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, "не може вважатись електронним документм (копією електронного документу) в розумінні частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Врахувавши викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що надана позивачем роздруківка електронної переписки не може бути використана як доказ у справі, оскільки не відповідає вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення, зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення".

Аналогічна позиція підкреслюється також у постановах Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19.

5. Обставини, встановлені судом

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" звернулось до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на заборгованість за Кредитним договором від 26.10.2021 року № 567891484 у розмірі 93411,40 грн., у тому числі заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) 22000,0 грн. заборгованість за відсотками 71411,40 грн

05.08.2020 р. між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»

укладено Договір факторингу № 05/0820-01.

Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 строк дії цього Договору закінчується 04 серпня 2021 року.

В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткові угоди: № 2 від 03.08.2021 р. та № 3 від 30.12.2022 р., якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 р. включно, всі інші умови залишились без змін.

Однак, у додатках до позовної заяви під "Додаткова угода № 2" фактично міститься Додаткова угода № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018, укладена між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс". А під "Додатковою угодою № 3" міститься Додаткова угода № 27 від 31.12.2021 р. між тими ж сторонами щодо договору факторингу від 28.1.2018 р. № 28/1118-01.

05.08.2020 р. між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт відступив фактору зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 текст договору викладено у новій редакції

Згідно додаткової угоди № 27 від 31.12.2021 до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 р. строк дії договору продовжено до 31.12.2022 включно.

Додатковою угодою № 31 від 31.12.2022 р. строк дії вказаного договору факторингу продовжено до 31.12.2023 р.

Додатковою угодою № 32 від 31.12.2023 р. строк дії вказаного договору факторингу продовжено до 31.12.2024 р.

Сторонами за цима угодами були ТОВ "Манівео швидка фінанова допомога" і ТОВ "Таліон Плюс".

Надалі, 05.08.2020 р. між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. За цим договором усі права вимог, що були набути ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 р., передані новому факторові.

04.09.2024 р. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" уклали Договір факторингу № 0409/24, відповідно до умов якого Позивачу відступлено у тому числі право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором від 26.10.2021 р. № 567891484.

За цим договором Фактор (ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ") зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому.

Відповідно до п.1.2. договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

На обгрунтування виникнення права вимоги до відповідача позивач вважає, що з урахуванням визначених строків дії договору № 28/1118-01 та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Що Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін.

Таким чином, на думку позивача, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024.

6. Правова площина розв`язання спору та висновки суду щодо заявлених вимог

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "ЮНІТ КАПІІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягення заборгованості не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Суд виходить з наступного.

Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Це право закріплено й у частині 1 статті 15 ЦК України і гарантоване статтею 55 Конституції України.

Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 5 ЦПК України регламентуються способи захисту, які застосовуються судом. Ця норма, зокрема, передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивачем обраний способ захисту своїх інтересів, що передбачений пунктом 8 частини другої статті 16 ЦК України: "відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди".

Відповідно статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 13 Цивілього процесуального Кодексу передбачається, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд виходить зпринципу, встановленому частиною першою статті 81 ЦПК: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому суд керується принципом, встановленим Європейським судом з прав людини, в якому вказується, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. У даному випадку повинні дотримуватися вимоги статей 77-79 ЦПК: належність, допустимість та достовірність доказів.

Вирішуючи питання про факт укладення (неукладення) кредитного договору суд надає оцінку доказам, які наведені сторонами на підтвердження своєї позиції.

Позивач посилається на те, що Кредитний договір від 26.10.2021 року № 567891484 між відповідачем та ТОВ "Манівео швидка фінанова допомога" було укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Для цього Відповідач за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства, ознайомився з Правилами надання грошових коштів позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно, без примусу чи тиску заявив про бажання отримання кошті, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвищ ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адрес електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації (проживання).

Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Закон «Про електронну комерцію» передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа.

За результатами заповнення Заявки здійснюється аутентифікація Платіжної картки Позичальника згідно з стандартами відповідних платіжних систем.

Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані Відповідача, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило чи дійсно платіжна картка належить Позичальнику.

Також позивач вказує, що у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 26.10.2021 Відповідач зазначив свої дані іншою мовою, що могло призвести до можливих помилок під час перекладу. Водночас, у заяві вказано реєстраційний номер облікове картки платника податків Відповідача, який однозначно ідентифікує його я боржника.

Вказує, що перевірка введених в Заявку на кредит даних клієнта здійснюється шляхом верифікації клієнта через ВапкІD НБУ, ВапкID, мобільний застосунок Дія або БКІ (вимоги Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержані злочинним шляхом» та Постанови НБУ «Про затвердження Положення щодо здійснення установами фінансового моніторингу»).

Ідентифікації та верифікації клієнта не потребує копії паспорта громадянина України чи іншого документу, що посвідчує особу. При оформлені кредиту позичальник заповнює таки дані: особисті дані, соціальна інформація, паспортні дані, дані закордонного паспорту, місце реєстрації, працевлаштування, реквізити карти.

Виконання цієї процедури означає, що Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора МNV3Х2NЗ. Зокрема, 26.10.2021 о 12:43:20 год. Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», в підтвердженням підписання договору.

У свою чергу відповідач вказує, що позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Відповідач стверджує, що позивачем не надано жодного доказу направлення будь-якого ідентифікатора Відповідачеві (наприклад довідки від мобільного оператора), не надано доказів використання Відповідачем будь-якого ідентифікатора.

При цьому відповідач посилається на постанову Верховного суду у справі № 545/1750/21 від 29.05.2024 року, в якій зроблений такий висновок: " Матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме ОСОБА_1 цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме позивача у інформаційно- телекомунікаційній системі відповідачів, відсутні докази отримання саме позивачем коштів згідно з оспорюваними кредитними договорами, тому наявні достатні праві підстави для судового захисту прав та інтересів останнього».

Тому наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору.

Стверджує, що ніякої копії кредитного договору він не отримував і що відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування": примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документу додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Стосовно переказу кредитної суми (тіло кредиту) в розмірі 22000,0 грн. позиції сторін також є протилежнми.

На підтвердження того, що ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало відповідачу перший транш у сумі 22000,0 грн. позивач посилається на платіжне доручення банку від 26.10.2021 р., електронне повідомлення АТ "Таскомбанк" від 08.08.2024 р., Виписку з особового рахунку за кредитним договором № 567891484.

Відповідач заперечує факт отримання ним грошових коштів від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога.

Вказує, що позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 26.10.2021 року № 567891484, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги Позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи з цього питання, суд не приймає ці докази з наступних підстав.

По-перше, надані позивачем копії електронних документів не завірені належним чином, як це передбачено пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55 «ДСТУ 4163-2003»,

Платіжне доручення не може розглядатися як регістр аналітичного обліку, оскільки не відповідає вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 р. № 75.

Згідно пункту 42 Положення підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

А пункт 43 Положення передбачає, що первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

Надана копія платіжного доручення ніяким чином не може розглядатися як первінний документ бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У пункті 52 Положення № 75 вказано, що Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

З тих ж самих підстав суд не прймає в якості доказу Виписку з особового рахунку за кредитним договором № 567891484. Цей документ, як регістр аналітичного обліку, повинен вміщувати записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а отже є належними доказами надання позичальнику кредитних коштів.

Надана ж позивачем роздруківка цього документу з назвою "Виписка з особливого рахунку" за своїм змістом фактично є довідкою про заборгованість клієнта.

По-друге, суд не може прийняте як доказ електронне повідомлення АТ Таскомбанк", в якому вказується, що "Згідно листа №26/07/24 від 26.07.2024, АТ «ТАСКОМБАНК» надає підтвердження, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 48 від 18 липня 2019 року Банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів до яких емітовані електронні платіжні засоби по операціях, що вказані Додатку на 93 аркушах". Цей документ ані за датою, ані за змістом, ані за цільовим призначенням виконаних банком платежів не відповідає принципу "належності доказів" (ст. 77 ЦПК).

Зі свого боку відповідач також заперечує факт отримання ним грошових коштів від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога». Однак, жодного доказу цієї обставині він не надав, хоча статтею 81 ЦПК стороні у справі приписується обов`язок надати докази тим обставинам, на які вона посилається як на доказ своїх вимог або заперечень. Наприклад, відповідач без будь - яких перешкод міг надати довідку банку про рух коштів за його кредитною карткою.

З урахуванням того, що сторони належним чином не довели свої аргументи щодо факту укладення (неукладення) кредитного договору, суд приходить до таких висновків.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 638 цього Кодексу встановлює, що д є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Оцінюючи надані у цієї справі позивачем докази і констатуючи, що вони за своєю формою не є належними доказами факту укладення кредитного договору між ТОВ "Манівео швидка фінанова допомога" і ОСОБА_1 , суд не виключає можливість надання позивачем належних доказів в іншій справі.

Тому у суду немає достатніх підстав для того, щоб визнати кредитний договір від 26.10.2021 року № 567891484 неукладеним.

Також суд виходить з принципу, що міститься у статті 204 Цивільного кодексу України: Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Щодо договорів факторингу.

Відповідно до статті 1077 ЦКУ за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Стаття 1078 Цивільного кодексу визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Позивач вважає, що в рамках одного договору факторингу можуть заявлятися майбутні вимоги, які виникають після укладання такого договору.

Суд розцінює таке трактування статті 1078 ЦКУ помилковим, оскільки ця норма передбачає передачу права вже існуючої вимоги. А майбутня вимога є похідною від дійсної (існуючої) вимоги і вона вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

На день укладання договору факторингу між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" від 28.11.2018 р. № 28/1118-01 ніякого боржника в особі ОСОБА_1 не існувало. А тому неможливе виникнення вимоги до нього на підставі цього договору факторингу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов' язання.

Частина 1 статті 512 ЦКУ встановлює, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою.

А статтею 514 ЦКУ встановлюється, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, на момент відступлення права вимоги повинно реально існувати зобов`язання і боржник.

І стаття 1078 ЦКУ наголошує, що на момент передачі права вимоги за договором факторингу строк платежу за вимогою вже настав (наявна вимога).

Що стосується останньої умови, то слід зауважити, що умовами кредитного договору встановлений лише кінцевий строк погашення позичальником отриманого кредиту,щомісячна сплата платежів не встановлювалась. А тому укладення договору факторингу через місяць після укладення кредитного договору слід розглядати як правочин, вчинений з порушенням частини 1 статті 203 ЦКУ: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

Згідно наведеної правової позиції, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності.

Кредитний договір № 567891484, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , датований 26 жовтня 2021 року, тобто через 3 роки після укладення договору факторингу і вже після закінчення його дії. Витяг з реєстру прав вимоги № 166 датовано 28 грудня 2021 року, тобто також після закінчення дії договору факторингу № 28/1118-01. Тим більш, що ще 05.08.2020 р. за договором факторингу № 05/0820-01 ТОВ "Таліон Плюс" передало свої права вимоги до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс".

У позовній заяві вказується, що після укладання договору факторингу від 05.08.2020 р ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткові угоди: № 2 від 03.08.2021 р. та № 3 від 30.12.2022 р., якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 р. включно, всі умови залишились без змін.

Однак, у додатках до позовної заяви під "Додаткова угода № 2" фактично міститься Додаткова угода № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018, укладена між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс". А під "Додатковою угодою № 3" мітиться Додаткова угода № 27 від 31.12.2021 р. між тими ж сторонами щодо договору факторингу від 28.11.2018 р. № 28/1118-01.

Додаткові угоди № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, №31 та №32 від 31.12.2023 р.укладені між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" щодо продовження строку дії договору факторингу від 28.1.2018 р. № 28/1118-01, у той час як ще 05.08.2020 р. за договором факторингу № 05/0820-01 ТОВ "Таліон Плюс" здійснило передачу своїх прав вимоги на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс". Згідно пункту 8.2 договору № 05/0820-01 строк дії договору - до 04.08.2021 року. Тобто, на момент укладання договору факторингу між ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" (04.09.2024 р.) цей договір вже був недійсним.

Додаткова угода є договорною формою розпорядження суб`єктом своїми правами. Однак, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" розпорядилось цими правами ще 28.11.2018 р., а ТОВ "Таліон Плюс" -05.08.2020 р., передав ці права на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс"

Таким чином, при укладанні вказаних додаткових угод між сторонами не існувало факторингових відносин.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Тобто, у цієї частині позивач посилається на неналежні докази.

З наведеного слідує, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідачки від первісного кредитора -- ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до кредитора - ТОВ «Таліон Плюс», відповідно не довів перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до «Юніт Капітал», тобто не довів перехід права вимоги на кожному етапі такої передачі, що є його процесуальним обов`язком.

За встановлених обставин справи відсутні підстави вважати, що ТОВ «Юніт Капітал» за договором Факторингу № 0409/24 від 04 вересня 2024 року набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 26.10.2021 р. № 567891484.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за Договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і за іншими договорами факторингу.

Пунктом 3.1.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що фінансування - це належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному Реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування сторони погоджують шляхом укладання Додаткової угоди. Згідно п.3.1.2 фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди. А пунктом 3.1.3 передбачено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у 13 розділі цього Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.

Аналогічні положення передбачено також у договорі факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеному між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».

Відповідно до частини 1 статті 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Умова про фінансування відступу права вимоги є суттевою для договору факторингу, то, враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за Кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівес швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги де останнього кредитора - ТОВ «Таліон Плюс».

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати договором.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо.

Також слід брати до уваги положення частини третьої статті 1079 ЦК України, згідно якої Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до п. 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231», до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

У наведеному документі, по-перше, констатується віднесення факторингу до фінансовї послуги, а по-друге йдеться про передачу за факторинговим договором прав вимоги за договором, на якому базується таке відступлення. Тобто, за договором факторингу передається реально існуюче право вимоги. Майбутня вимога, яка може входити до предмету договору факторингу, неодмінно повинна бути пов`язана з реальною вимогою (наприклад, нарахування поточних відсотків за користування кредитними коштами).

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: торгівля валютними цінностями; залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; фінансовий лізинг; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання гарантій; фінансові платіжні послуги; у сфері страхування; діяльність у системі накопичувального пенсійного забезпечення; професійна діяльність на ринках капіталу; факторинг; банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність». Отже, факторинг є фінансовою послугою.

Позивачем не надано доказів тому, що він зареєстрований як фінансова установа і має відповідні ліцензії з надання фінансових послуг.

За такими обставинами договір Факторингу № 0409/24 від 04 вересня 2024 року не може розглядатися як такий, що відповідає вимогам частини 1 статті 203 та частини 3 статті 1079 ЦКУ, згідно якої фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідача ОСОБА_1 та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором № 567891484 від 26 жовтня 2021 року, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» відсутні, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли.

Виходчи з вищенаведених норм матеріального права і керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягненя заборгованості за кредитним договором від 26.10.2021 р. № 567891484 - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Дніпровського апеляційного суду.

Сторони по справі:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" ,юридична адреса реєстрації: місто Київ, вулиця Рогнідинська, б. 4А, оф. 10; ;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Суддя В.Г.Гречана