Постанова

Іменем України

28 січня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/5139/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Стрижеуса А. М.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації «ЦЕНТР ПРОТИДІЇ КОРУПЦІЇ»

на рішення Печерського районного суду м. Києва

від 04 листопада 2024 року

в складі судді Вовка С. В.

у справі №757/23444/24-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Громадської організації «ЦЕНТР ПРОТИДІЇ КОРУПЦІЇ», ОСОБА_2

про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

У С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст заявлених вимог та заперечень

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Громадської організації «ЦЕНТР ПРОТИДІЇ КОРУПЦІЇ» (далі - ГО «ЦПК», відповідач-1), ОСОБА_2 (далі - відповідач-2) про захист особистих немайнових прав, у якому просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 па каналі «YouTube» ГО «ЦПК» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відеоматеріалі під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_3»інформацію наступного змісту:

· «про найважливішу антикорупційну справу…, - про ОСОБА_1 … він … зливав інформацію фігурантам розслідування, конкретно … ОСОБА_4 …» 00 хв. 02 сек. - 00 хв. 19 сек.;

· «факт злиття ним інформації було доведено журналістами …» 00 хв. 29 сек. - 00 хв. 35 сек.;

· «ОСОБА_1, … відмазуючись…, пройшов поліграф у псевдо експерта …» 01 хв. 35 сек. - 01 хв. 47 сек.;

· «Більш ідіотичної спроби обманути нас і журналістів важко і придумати» 01 хв. 52 сек. - 01 хв. 57 сек.;

У вказаному відеоматеріалі громадянин ОСОБА_2 , який є уповноваженою особою, засновником та кінцевим бенефіціарним власником ГО «ЦЕНТР ПРОТИДІЇ КОРУПЦІЇ», повідомлено необмеженому колу осіб, зокрема, інформацію, яку позивач вважає недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію, адже така інформація нічим не підтверджена, відсутні кримінальні провадження та навіть дисциплінарні стягнення відносно нього щодо зазначених подій.

Створена та поширена відповідачами недостовірна інформація про позивача поширена у стверджувальній формі, яка не відповідає дійсності та створює негативну соціальну оцінку про нього в очах оточуючих, негативну суспільну оцінку стосовно громадської та професійної діяльності позивача, а тому, порушує його право на повагу до честі, гідності та ділової репутації.

Крім того, освітлена інформація формує думку у глядачів, що позивач намагається уникнути відповідальності та є обманщиком.

Представник відповідача-1 подав відзив на позов, в якому зазначив, що твердження позивача про те, що інформація у висловлюванні: «про найважливішу антикорупційну справу…, - про ОСОБА_1 … він … зливав інформацію фігурантам розслідування, конкретно … ОСОБА_4 …» є недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки, нібито, немає жодного кримінального чи дисциплінарного провадження відносно позивача щодо «зливу» будь-якої інформації досудового розслідування фігурантам таких справ - не ґрунтується на законі та не підтверджено матеріалами справи.

Вважав, що висловлювання «ОСОБА_1, … відмазуючись…, пройшов поліграф у псевдо експерта …» також містить інформацію про два факти, що визнаються обома сторонами спору: позивач - перший заступник директора НАБУ; позивач пройшов поліграф. Проходження позивачем поліграфу не тільки не заперечується, а навіть, ним додається копія цього дослідження до позовної заяви.

Також зазначав, що висловлювання «... про найважливішу антикорупційну справу, яка зараз взагалі є в країні...» - є виключно суб`єктивною оцінкою автора значення тих подій, які розгорталися і продовжують розгортатися навколо вищого керівництва спеціалізованого антикорупційного органу, чиїм основним завданням є боротьба як раз із корупцією на найвищих рівнях у нашій країні.

Висловлювання «факт злиття ним інформації було доведено журналістами …» - також є суб`єктивною оцінкою автора оспорюваного сюжету як змісту журналістського розслідування так і дій (у тому числі часу вчинення цих дій) позивача, вчинення яких сам позивач не заперечує.

Висловлювання: «ОСОБА_1, … відмазуючись…, пройшов поліграф у псевдо експерта …»; «Більш ідіотичної спроби обманути нас і журналістів важко і придумати» - оціночні судження.

Вказував, що матеріали справи взагалі не містять жодного доказу на підтвердження недостовірності інформації, яка є предметом даного позову.

Вважав, що долучені до відзиву документи доводять наявність як мінімум одного дисциплінарного провадження, яке стало підставою для звільнення позивача із займаної посади, декількох службових розслідувань, висновок по одному з яких ГО «ЦПК» запросило у НАБУ у зв`язку із даним спором та у якому підтверджуються факти, яким ГО «ЦПК» надано свою суб`єктивну оцінку.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2024 позов задоволено.

Суд першої інстанції погодився із аргументами позивача, що з доданих до позовної заяви доказів вбачається, що спірний відеозапис було поширено на YouTube-каналі відповідача-1. Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд, виходив із того, що з висновку експерта вбачається, що спірна інформація відносно позивача була поширена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень, має негативний характер та є принизливою для честі і гідності позивача.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач-1 - ГО «ЦПК» звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 04листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Також просив дослідити у судовому засіданні спірний відеозапис та відеозапис який є першоджерелом інформації.

4. Аргументи учасників справи

4.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд проігнорував наявні у справі докази, що були долучені позивачем до відзиву, які підтверджують факт «зливу» інформації, а саме відкриті кримінальні провадження щодо такої обставини та роздруківку офіційного повідомлення НАБУ, у якій вказано, що позивача звільнено за вчинення дисциплінарного проступку. Суд не дослідив відеосюжет у якому міститься спірна інформація.

Вважав, що суд помилково дійшов висновку про недостовірність інформації, яку сам позивач визнав особисто, а саме, що він пройшов поліграф, адже саме позивач додав до позову його результати, а тому дана обставина не може бути визнаною недостовірною.

Вказав, що суд надав заздалегідь встановлену більшу силу Висновку експерта, і як наслідок, помилково визнав оспорювані висловлювання викладені у формі фактичних тверджень. Водночас спірні висловлювання є оціночними судженнями, адже перевірити їх достовірність неможливо.

Додав, що позивач був публічним службовцем, а тому мав ширші межі допустимої критики, однак даного суд не врахував.

Крім того, вважав, що ухвала суду першої інстанції від 22.07.2024 про відмову у задоволенні заяви про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, адже такими діями суд не забезпечив можливості відповідачу «бути почутим» під час розгляду справи та не дотримано «справедливого балансу між сторонами».

4.2 Аргументи інших учасників справи

Представник позивача надала до суду відзив на апеляційну скаргу, у якій на спростування доводів скаржника зазначала, що листи, які долучені відповідачем-1 до відзиву, порушують презумпцію невинуватості щодо особи позивача та не містять інформацію щодо причетності позивача до протиправних дій, натомість докази, надані позивачем спростовують його причетність до будь-яких протиправних дій, а тому суд першої інстанції надав вірну оцінку доказам та дійшов вірного висновку про доведеність порушеного права позивача.

Вказала, що посилання відповідача-1 на листи «журналістські розслідування» не заслуговують на увагу, адже матеріали справи не містять доказів причетності позивача до протиправних дій, а листи не є документами, які доводять такі дії, більше того, частина листів створені самими відповідачами.

Натомість, зазначила, що висновок експерта, з якого вбачається, що спірна інформація була поширена саме у формі фактичних тверджень, і такий висновок оцінений судом і не спростований у ході розгляду справи, та за обставин перевірки такої інформації, яка виявилася недостовірною, вірним також є висновок суду, що така інформація є принизливою для честі та гідності позивача та завдає шкоди його діловій репутації, а відтак підлягає спростуваню.

5. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали справи.

18 грудня 2024 року справа надійшла до Київського апеляційного суду.

6. Позиція сторін та учасників справи у судовому засіданні.

Представник скаржника ГО «ЦПК» - Бойко О. І. у судовому засіданні, в режимі відеоконфенцзв`язку, апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній. Вважав, що належними доказами на підтвердження обставин, щодо достовірності поширеної інформації є, зокрема лист НАБУ №112-299/15737 від 03.06.2024, з якого вбачається, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000227 за ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 387 КК України; відповідь НАБУ від 12.06.2024 №24_0612_227_ЦПК у якій проінформовано про початок службового розслідування; роздруківка прес-служби НАБУ від 03.09.2024 щодо підстав звільнення позивача із займаної посади, а саме за вчинення останнім дисциплінарного проступку - порушення присяги державного службовця, порушення правил етичної поведінки державних службовців.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначила, що 13.07.2024 вийшов спірний сюжет, де ОСОБА_2 повідомив громадськість, що ОСОБА_1 у найважливішій антикорупційній справі «зливав» інформацію фігурантам і це доведено, а також, що більш ідіотичної спроби «відмазатися» від цього, ніж пройти поліграф, вони ще не бачили. Однак на цей момент у відповідачів не було жодного доказу на підтвердження поширених обставин. З метою захисту порушеного права позивача було здійснено фіксування змісту веб-сторінок у мережі Інтернет щодо факту поширення інформації та проведено експертизу, за результатами якої установлено, що ця інформація стосується конкретного ОСОБА_1 . Також установлено, що інформація є недостовірною, носить негативний характер, викладена не у формі оціночних суджень, а фактичних тверджень. Як адвокат, на підтвердження обставин недостовірності інформації вона звернулася із адвокатськими запитами, як на момент розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи, щодо наявності кримінальних проваджень відносно позивача за фактом «зливу» інформації, тобто розповсюдження даних досудового розслідування, однак з відповіді вбачається, що не повідомлялося про підозру жодній особі, про що свідчить і наданий відповідачам лист НАБУ. Крім того, немає висновків службового розслідування, що ОСОБА_1 причетний до «зливу». Лист НАБУ, який долучений до відзиву на позовну заяву, містить інформацію про те, що в кримінальному провадженні №0000227 жодній особі не повідомлялось про підозру і захід щодо відсторонення від посади не здійснювався. З огляду на це, вважала, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, а доводи скаржника спростовуються доказами у справі. Зазначала, що на момент апеляційного перегляду немає жодних доказів на підтвердження достовірності поширеної інформації. Дисциплінарне провадження дійсно мало місце, однак з приводу тиску на викривача і не має відношення до «зливу» інформації. Більше того, висновок оскаржується у суді. З огляду на наведене, вважала, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

7. Позиція Київського апеляційного суду

Колегія суддів дослідила матеріали справи, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника та представника заявника, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

8. Фактичні обставини справи

Судом установлено, що листом від 03.06.2024 №112-299/15737 управління внутрішнього контролю НАБУ повідомило ГО «ЦПК» про те, що слідчою групою в складі чотирьох детективів УВК НАБУ та трьох детективів НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000227 від 10.05.2024 за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 387 КК України. Крім того повідомлено, що оскільки підозру у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося, а тому такий захід як відсторонення від посади не може бути здійснений.

Листом від 12.06.2024 за вих. №24_0612_227_ЦПК ГО «ЦПК» просив провести службову перевірку на наявність або відсутність ознак дисциплінарного проступку за ознаками порушення принципів етичної поведінки у діях ряду працівників НАБУ та серед іншого допитати їх із застосуванням поліграфа, у тому числі і позивача. НАБУ надало відповідь, що за фактами, викладеними у листі почато службове розслідування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 на YouTube каналі ГО «ЦЕНТР ПРОТИДІЇ КОРУПЦІЇ» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 опубліковано відеоматеріал під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

У вказаному відеоматеріалі громадянином ОСОБА_2 , який є уповноваженою особою, засновником та кінцевим бенефіціарним власником ГО «ЦПК», повідомлено необмеженому колу осіб, зокрема, інформацію:

· «про найважливішу антикорупційну справу…, - про ОСОБА_1 … він … зливав інформацію фігурантам розслідування, конкретно … ОСОБА_4 …» 00 хв. 02 сек. - 00 хв. 19 сек.;

· «факт злиття ним інформації було доведено журналістами …» 00 хв. 29 сек. - 00 хв. 35 сек.;

· «ОСОБА_1, … відмазуючись…, пройшов поліграф у псевдо експерта …» 01 хв. 35 сек. - 01 хв. 47 сек.;

· «Більш ідіотичної спроби обманути нас і журналістів важко і придумати» 01 хв. 52 сек. - 01 хв. 57 сек.;

Більше ніж через місяць, після оприлюднення спірного відеоматеріалу, листом за вих.№01-299/24963 від 26.08.2024 НАБУ повідомило ГО «ЦПК» про те, що станом на 19.08.2024 службове розслідування тривало, а станом на 21.08.2024 службове розслідування закінчено. Під час службового розслідування у діях та бездіяльності одного з працівників НАБУ вбачаються ознаки дисциплінарних проступків.

9. Мотиви, якими керується Київський апеляційний суд та застосовані норми права

Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповніабо перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Подібні за змістом правові висновки викладені також Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 12 листопада 2019 року в справі №904/4494/18, провадження № 12-110гс19 (пункт 6.26), від 07 грудня 2021 року в справі№905/902/20, провадження №12-52гс21 (пункт 6.18), та Верховним Судом у постановах: від 11 грудня 2019 року в справі №757/46387/15-ц, від 06 березня 2019 року в справі №760/2753/17-ц, від 07 листопада 2019 року в справі№344/3331/16-ц, від 21 серпня 2019 року в справі №483/1556/16-ц та багатьох інших.

Факт поширення оспорюваної інформації підтверджується наступним.

Звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 23.07.2024 №218/2024-ЗВ зафіксовано на каналі YouTube ГО «ЦПК» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 відеоматеріал під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

До вказаного звіту додано:

- роздруківку файлу фіксації, збереженого у форматі PDF, веб-сторінки за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 (відеозапис під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6 », з якого вбачається 12 783 переглядів відеоролика, 2,2 тисячі вподобань та 183 коментарі станом на ІНФОРМАЦІЯ_8 о 21 год 42 хв;

- роздруківки файлів фіксації, збережених у форматі PDF, веб-сторінки за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка є головною сторінкою YouTube-каналу з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_10 », на якому було розміщено відеозапис під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та з якої вбачається інформація «Про канал» з посиланнями на інші пов`язані сторінки, зокрема на офіційний веб-сайт ГО «Центр протидії корупції».

- цифровий носій типу USB-флеш-накопичувач, що містить: файли фіксації, збережені у форматах PNG, JPG та PDF, що містять відображення змісту досліджуваних веб-сторінок; файли архівів, що містять: журнали із хронологією запитів/відповідей від браузерів до серверів із досліджуваними веб-сторінками; вихідні коди досліджуваних веб-сторінок; файли, що є складовими часинами веб-сторінок, у тому числі завантажені з інших Інтернет- ресурсів та запис відео;

- копію свідоцтва про акредитацію, виданого ОП УМЦ 04.01.2022.

Довідкою з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 23.07.2024 №151/2024-Д встановлено наступну інформацію: «Власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_16 є володілець облікового запису ГО «ЦПК».

«При цьому, на веб-сайті відео-хостингу «YouTube» ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ) власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_12 створено YouTube-канал з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_10 », доступний за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_11 ».

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що із вказаних вище доказів вбачається, що відеозапис під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_6 » у якому міститься інформація негативного характеру про позивача, опубліковано на YouTube-каналі «Центр Протидії Корупції», власником якого є ГО «ЦПК».

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо не дослідження судом диску із копією відеозапису (а. с. 35), оскільки на третьому аркуші оскаржуваного рішення судом викладено зміст поширеної в цьому відеозаписі інформації із зазначенням проміжків часу, на яких таку інформацію було поширено.

За вказаних обставин, коли описова частина оскаржуваного рішення містить виклад інформації, поширеної у відео, клопотання скаржника про дослідження вказаного доказу суперечить вимогам, передбаченим ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Посилання в описовій частині оскаржуваного рішення про дослідження письмових доказів, не спростовує факту також дослідження і відеозапису, оскільки, як вже зазначено, судом викладено в оскаржуваному рішенні зміст поширеної інформації.

Щодо недостовірності оспорюваної інформації суд враховує наступне.

З висновку експерта за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) від 26.08.2024 № 8220/24-36, вбачається, що: «Інформація про те, що ОСОБА_1 здійснив протиправне розголошення даних оперативно-розшукової діяльності або досудового розслідування (злив інформацію) фігурантам розслідування, яка міститься у висловлюваннях ОСОБА_2 : «про найважливішу антикорупційну справу .., - про ОСОБА_1 ... він ... зливав інформацію фігурантам розслідування, конкретно ... ОСОБА_4 ....»; «факт злиття ним інформації було доведено журналістами залізобетонно. Як виправдовується ОСОБА_1 цього разу він пройшов поліграф», «... поліграф він пройшов у того псевдоексперта», «ОСОБА_1, ... відмазуючись .... пройшов поліграф у псевдоексперта ...»; «І саме журналісти залізобетонно довели зливи інформації ОСОБА_1...», зафіксованих у відеозаписі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3 », доступному в мережі Інтернет на веб-сайті www.youtube.com за адресою (посиланням) ІНФОРМАЦІЯ_14 , - викладена у формі фактичного твердження, а не оціночного судження та має негативний характер.

Як вже установлено 13.07.2024 було поширено спірну інформацію, шляхом публікації відео на YouTube-каналі, зокрема щодо вчинення Позивачем кримінального правопорушення щодо розголошення даних оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування фігуранту розслідування.

При цьому відповідач як на достовірність оспорюваної інформації вказував на відповіді НАБУ надані на листи ГО «ЦПК», однак станом на 13.07.2024, з матеріалів справи вбачається, що НАБУ повідомило ГО «ЦПК» про те, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000227 від 10.05.2024 за ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 387 КК України, однак жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочину. Тобто кримінальне провадження було відкрите за самим фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 387 КК України, однак не відносно конкретних осіб. Більше того, Відповідача-1 було повідомлено про те, що жодній особі не повідомлялося про підозру у даному кримінальному проваджені.

Крім того, станом на 13.07.2024 НАБУ повідомило ГО «ЦПК» про те, що розпочато службове розслідування.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що кримінальне провадження №0000227 від 10.05.2024 чи службове розслідування стосувалися позивача.

Натомість з відповіді на адвокатський запит від Національного антикорупційного бюро України вих. №112-296/21047 від 24.07.2024 зазначається наступне: «Станом на день надання відповіді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , не є та не був підозрюваним у кримінальних провадженнях, досудове розслідування, у яких здійснюється (здійснювалося) детективами Національного бюро, обвинувальні акти стосовно ОСОБА_1 не складалися. Також інформуємо, що обвинувальні вироки стосовно ОСОБА_1 у кримінальних провадженнях, досудове розслідування у яких здійснювали детективи Національного бюро відсутні».

У відповіді на адвокатський запит від Спеціалізованої антикорупційної прокуратури №04-2963ВИХ-24 від 25.07.2024 зазначається: «Повідомляємо, що станом на дату надання відповіді ОСОБА_1 не повідомлялось про підозру та не вручався обвинувальний акт у кримінальних провадженнях, процесуальне керівництво в яких здійснюють або здійснювали прокурори Спеціалізованої антикорупційної прокуратури».

3 відповіді на адвокатський запит від Офісу Генерального прокурора (далі - ОГП) від 25.07.2024 №25/3-1243вих-24 вбачається, що «За результатами опрацювання масиву даних Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 23.07.2024 кримінальні провадження, в яких містять відомості про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , до кримінальної відповідальності як підозрюваного, обвинуваченого не встановлені».

Отже, із відповідей на адвокатські запити від НАБУ, САП та ОГП судом встановлено, що відносно позивача відсутні будь-які кримінальні провадження, у яких останньому повідомлялося про підозру або стосовно якого винесено обвинувальні вироки, в тому числі відсутні і кримінальні провадження, досудове розслідування у яких здійснюється чи здійснювалось детективами НАБУ або процесуальне керівництво у яких здійснюють чи здійснювали прокурори САП, де позивачу повідомлялось про підозру чи складалися обвинувальні акти.

Більше того, навіть з листа за вих.№01-299/24963 від 26.08.2024, який був отриманий вже після поширення спірної інформації, НАБУ повідомило ГО «ЦПК» про те, що станом на 19.08.2024 службове розслідування тривало, а станом на 21.08.2024 службове розслідування закінчено та під час службового розслідування у діях та бездіяльності одного з працівників НАБУ вбачаються ознаки дисциплінарних проступків не вбачається причетності позивача до вказаних обставин.

Незважаючи на вказане, відповідачі створили та поширили інформацію, яка свідчить про вчинення позивачем кримінального правопорушення щодо розголошення даних оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, відповідальність за що передбачена ст. 387 Кримінального кодексу України.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09.02.2022 у справі №577/1629/20, посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного. При цьому вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі №577/4402/19-ц, від 07 липня 2021 року у справі №537/3205/17.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що створена та поширена відповідачами інформація щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення щодо розголошення даних оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування є недостовірною, порушує честь, гідність і ділову репутацію, а також презумпцію невинуватості позивача.

Листи, які надані відповідачем-1 до суду, не містять інформації про причетність позивача до неправомірних дій, тоді як позивачем надано докази щодо його непричетності до будь-яких протиправних дій.

Оскільки матеріалами справами спростовано достовірність поширеної інформації, то судом вірно встановлено, що вказана інформація є принизливою для честі гідності позивача та завдає шкоди його діловій репутації, а тому порушує права останнього та підлягає спростуванню.

Доводи апеляційної скарги щодо обставин наявності спірної інформації у інших журналістських розслідуваннях є безпідставними, з огляду на те, що на підставі журналістських розслідувань не можна встановити вину особи та публічно звинувачувати особу у вчиненні таких діянь, доки вказане не буде доведено в законному порядку у суді.

Посилання скаржника на те, що частина висловлювань є фактичними обставинами, які визнає сам позивач, зокрема, що «ОСОБА_1 пройшов поліграф» є власним трактуванням змісту вимог позивача, адже у прохальній частині позовної заяви Позивач просив визнати недостовірною інформацію: «ОСОБА_1, … відмазуючись…, пройшов поліграф у псевдо експерта …», детальна оцінка якій надана у висновку експерта.

Твердження скаржника про те, що його докази були залишені поза увагою суду є власним тлумаченням останнім судового рішення, адже відсутність переліку документів на які посилався відповідач, у мотивувальній частині судового рішення місцевого суду не свідчить про неврахування судом таких доказів, оскільки вказані документи можуть не наводитися у судовому рішенні, оскільки не покладаються в його основу, тоді як ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Посилання скаржника на те, що суд не врахував обставини щодо меж допустимої критики публічної особи є безпідставним, оскільки судом встановлено обставини поширення недостовірної інформації у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень чи критики.

Апеляційна скарга хоч і містить посилання на незгоду із ухвалою місцевого суду про відмову у задоволенні заяви відповідача-1 щодо проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження з посиланням на позбавлення відповідача-1 можливості «бути почутим», разом з тим в апеляційній скарзі не наведено які саме аргументи та твердження не були враховані судом під час розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, які не були викладені відповідачем-1 у письмовій формі. Більше того, таке право відповідача-1 відновлено у суді апеляційної інстанції, шляхом забезпечення участи його представника у судовому засіданні у режимі відеоконференції та висловлення власної позиції.

Твердження позивача про «значний суспільний інтерес» у справі не підтверджується конкретними доказами, які б вказували на необхідність здійснення розгляду справи за правилами загального провадження. Суд не позбавляв відповідача-1 права та можливості викладати свою позицію у процесі спрощеного провадження.

Отже, доводи скаржника висновків суду першої інстанції не спростовують, на правильність висновків про поширення відповідачами недостовірної інформації негативного характеру, що порушує права останнього, не впливають.

10. Висновки Київського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадської організації «ЦЕНТР ПРОТИДІЇ КОРУПЦІЇ» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 29 січня 2025 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус