ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 711/7828/24
Провадження № 22-ц/821/207/25
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2024 року (ухваленого під головуванням судді Скляренко В.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 12 листопада 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

04 жовтня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 05.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №277804193, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 16 000,00 грн.

Відповідно до умов договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №277804193 від 05.04.2021.

На підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» таТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» , відповідне право вимоги перейшло до ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідач, всупереч умов кредитного договору, не здійснив погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед наступниками первісного кредитора, внаслідок чого розмір його заборгованості складає 28 639,36 грн, з яких: 13 439,56 грн заборгованість за тілом кредиту; 15 199,80 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги первісним кредитором.

На підставі викладеного, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило суд постановити рішення, яким стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 05.04.2021 №277804193 в розмірі 28 639,36 грн та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2024 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №277804193 від 05.04.2021 в розмірі 28 639, 36 грн та суму коштів в розмірі 3 028,00 грн в якості відшкодування судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредиту і він користувався кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за Договором кредиту станом на 07.11.2021 (останній день дії Договору) за ним обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 28 639,36 грн, з яких: 13 439,56 грн заборгованість за тілом кредиту; 15 199,80 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Враховуючи ту обставину, що, в порушення умов Договору кредиту, відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув в порядку та у строки, передбачені договором, і після відступлення права грошової вимоги не здійснював жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів, чим порушив права кредитора, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 28 639,36 грн є обґрунтованими і правомірними, а відтак позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій через підсистему «Електронний суд» 10 грудня 2024 року апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду необгрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, постановленим із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі позичальнику кредиту у заявленій сумі, а саме: не було надано оригіналу кредитного договору, меморіальні ордери чи інші первинні бухгалтерські документи, що підтверджують перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», виписки з рахунку первісного кредитора на дату виплати коштів відповідачу.

Також апелянт зазначає, що позивач не надав жодного первинного бухгалтерського документу на підтвердження заборгованості відповідача.

Звертає увагу суду, що позивач надав письмові пояснення 10.11.2024, до яких долучив додаткові докази, в тому числі, розрахунки заборгованості та платіжне доручення, витяги з реєстрів боржників тощо, що було враховано судом першої інстанції при винесенні рішення, проте, позивач не зазначив докази, які не можуть бути подані разом з позовною заявою та не заявляв клопотань про витребування доказів.

Вважає копію платіжного доручення не належним доказом, так як вона не відповідає Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, в якій міститься затверджена форма Платіжного доручення.

На думку скаржника, суд першої інстанції помилково визнав доведеним факт видачі кредитних коштів первісним кредитором відповідачу та задовольнив позов.

Вказує, що суд першої інстанції встановив доведеним факт відступлення прав вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а також від ТОВ «Таліон Плюс» до позивача.

Відповідно до умов договору, позивач мав передати клієнту грошові кошти, а ТОВ «Таліон Плюс» було зобов`язане сплатити позивачу ціну продажу, проте, матеріали справи не містять доказів сплати клієнтом факторингу ціни продажу.

Вказує, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №277804193 від 05.04.2021 від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Талін Плюс», відповідно, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Відзив на апеляційну скаргу

06 січня 2025 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною, просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору №277804193 від 05.04.2021 (далі Договір кредиту), укладеного в електронній формі між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник), кредитор зобов`язувався надати позичальнику кредит на суму 16 000,00 грн строком на 126 днів, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом /а.с. 6-8/.

Умовами договору передбачено, що кредит надається строком на 126 днів із сплатою відсотків в розмірі 237,25% річних, що становить 0,65% в день від суми кредиту за час користування ним і є дисконтною процентною ставкою (п. 1.4 Договору кредиту).

Відповідно до п. 1.5, 1.6 Договору кредиту сторони погодили, що у разі прострочення повернення будь-якого з платежів за цим договором до відносин сторін застосовується базова процентна ставка, починаючи з дня, що слідує за датою платежу. Розмір базової процентної ставки складає 474,50% річних, що становить 1,3% в день від суми кредиту за час користування ним. У разі, якщо позичальник погасить прострочені заборгованість за договором, то умови у вигляді нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою застосовуються знову, починаючи з наступного дня за днем повного погашення простроченої заборгованості.

Повернення частини кредиту та всіх нарахованих процентів здійснюється раз на два тижні (кожні 14 днів) починаючи з першого тижня користування кредитом. Рекомендований розрахунок сукупної вартості кредиту, суми та дати платежів, які здійснюються в ануїтетній формі, зазначаються в Графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору (п. 1.7 Договору кредиту).

Додатком №1 до Договору кредиту передбачений графік платежів з розрахунку застосування дисконтної процентної ставки протягом строку дії договору /а.с. 8/.

Відповідно до п. 4.1 Договору кредиту позичальник підтверджує, що отримав Паспорт споживчого кредиту /а.с. 5/ та ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», текст яких розміщений на сайті кредитодавця www.moneyveo.ua.

Пунктом 4.2 Договору кредиту передбачено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між собою в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором.

На останній сторінці Договору кредиту наявна інформація про підписання договору з боку відповідача електронним підписом одноразовим ідентифікатором «MNV7K6J5», який було відправлено позичальнику 05.04.2021 о 13год 51хв 11сек, а введений 05.04.2021 о 13год 52хв 13сек /а.с. 8/.

На виконання умов Договору кредиту, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 05.04.2021 здійснило надання кредитних коштів в сумі 16 000 грн. шляхом банківського переказу грошових коштів на ім`я відповідача на банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним платіжним дорученням від 05.04.2021 /а.с. 134 з.б./.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 21.12.2021 (дату продажу права вимоги на користь ТОВ «Таліон Плюс») розмір заборгованості позичальника за кредитним договором №277804193 складає 28 639,36 грн., яка утворилась та обчислена за період з 05.04.2021 по 07.11.2021 і складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 13 439,56 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 15 199,80 грн. При цьому, первісним кредитором враховано, що за період дії Договору кредиту позичальником було здійснено 9 платежів на загальну суму 15 423,78 грн. /а.с. 131-133/.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого з урахуванням додаткової угоди №26 від 31.12.2020 до такого договору, ТОВ «Таліон Плюс» набуло шляхом купівлі належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права грошової вимоги до боржників, що зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги /а.с. 15-17, 115/.

Згідно змісту реєстру прав вимоги №165 від 21.12.2021 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором №277804193 від 05.04.2021 в розмірі 28 639,36 грн (заборгованість за тілом кредиту 13 439,56 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 15 199,80 грн) /а.с. 116-118/.

Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», будь-яких платежів на виконання зобов`язань позичальника за Договором кредиту на користь нового кредитора не надходило, як і не здійснювалось будь-яких нарахувань по кредитним зобов`язанням, внаслідок чого станом на 06.03.2023 (дата продажу права вимоги позивачу) розмір заборгованості відповідача визначений в тому самому розмірі, в якому був відступлений первісним кредитором /а.с. 134/.

20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, за яким ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язувалось відступити на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, на умовах отримання від фактора грошових коштів та оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту. /а.с. 18-19, 82-90/.

Згідно змісту Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором кредиту в розмірі 28 639,36 грн./а.с. 20, 91-92/.

Згідно з платіжною інструкцією №19474 від 10.03.2023 позивачем здійснено на користь ТОВ «Таліон Плюс» оплату за відступлення вимоги згідно Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 в повному обсязі /а.с. 130/.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти у розмірі 16 000,00 грн перераховані на банківську картку, яка відповідачу ОСОБА_1 не належить, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором №277804193 від 05.04.2021.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі позичальнику кредиту у заявленій сумі, а саме: не було надано оригіналу кредитного договору, меморіальні ордери чи інші первинні бухгалтерські документи, що підтверджують перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», виписки з рахунку первісного кредитора на дату виплати коштів відповідачу, є безпідставними та спростовуються наявними матеріалами справи.

Так, в матеріалах справи міститься платіжне доручення від 05.04.2021, згідно якого вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило перерахунок коштів у сумі 16 000,00 грн на платіжну картку 5375 41хх хххх 6749, належну відповідачу ОСОБА_1 /а.с зворотня сторона 134/.

Доказів на підтвердження того, що платіжна картка, на яку було зараховано 16 000,00 грн., не належить відповідачу, матеріали справи не містить і клопотання про витребування доказів належності даної картки іншій особі, а не відповідачу, із банківської установи, ОСОБА_1 не заявляв.

Колегія суддів звертає увагу, що в платіжному дорученні від 05.04.2021 міститься особиста інформація відповідача, зокрема і РНОКПП, який співпадає із кодом, вказаним відповідачем у інших процесуальних документах.

Також в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія кредитного договору №277804193 від 05.04.2024, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі /а.с.6-8/.

Щодо доводів скаржника, що надані позивачем розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно зі ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», то з цього слід зазначити наступне.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових рахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Оскільки кошти за кредитним договором надавались на особистий картковий рахунок, вказаний відповідачем, то всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються ЗУ «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Крім того, Верховним Судом України в постанові від 24.02.2016 за № 6-50цс16 наголошується, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

З досліджених судом доказів вбачається, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведено неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 28 063,14 грн. і яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 13 439,56 грн та заборгованості по відсоткам в сумі 15 199,80 грн.

Доводи скаржника, що суд першої інстанції необгрунтовано визнав доведеним факт відступлення прав вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а також від ТОВ «Таліон Плюс» до позивача є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі, виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Як вбачається із матералів справи, 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу 28/1118-01.

31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» була укладена Додаткова Угода № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно умов якої сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції.

Пунктом 4.1 Додаткової Угоди № 26 сторони визначили порядок відступлення права вимоги, зокрема, наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру права вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги.

Згідно змісту реєстру прав вимоги №165 від 21.12.2021 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором №277804193 від 05.04.2021 в розмірі 28 639,36 грн (заборгованість за тілом кредиту 13 439,56 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 15 199,80 грн.)

20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТВО «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, за яким ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язувалось відступити на користь ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, на умовах отримання від фактора грошових коштів та оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту.

Згідно змісту Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором кредиту в розмірі 28 639,36 грн.

Згідно з платіжною інструкцією №19474 від 10.03.2023 позивачем здійснено на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» оплату за відступлення вимоги згідно Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 в повному обсязі

Враховуючи вищевикладене, позивач на підтвердження своїх вимог надав суду належним чином засвідчені докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, договори факторингу відповідачем в судовому порядку не оскаржувались, є чинними, а отже право вимоги за договорами перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів » на законних підставах. Такі договори факторингу сторонами не розривались, тому підлягають до виконання і такі мають правове значення для позивача в частині погашення заборгованості на користь нового кредитора.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2024 року, судові витрати слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко