Номер провадження: 22-ц/813/2389/25
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Крупської М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Пояркова Олеся Володимирівна,

на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 02 липня 2024 року, постановлену судом у складі судді Михайлюка О.А.,

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову

в с т а н о в и в:

В липні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій просила суд в якості забезпечення позову накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та транспортний засіб: автомобіль марки «BMW» модель «X7 XDRIVE 30D», рік випуску: 2021, VIN-код: НОМЕР_1 , номерний знак « НОМЕР_2 ».

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначила, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 277 кв.м, житловою - 133,8 кв.м, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 36596094. Через поверх вище у цьому ж будинку, над її квартирою, знаходиться квартира АДРЕСА_3 , власником якої є громадянин ОСОБА_1 , право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 36264881, номер запису 3470 в книзі: 802пр-163.

19 лютого 2024 року власником кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_1 здійснено затоплення квартири ОСОБА_2 , що підтверджується Актом про залиття від 21.02.2024 року № 3/02/24, затвердженого головою правління ОСББ «БРЕУСА, 61/9», згідно якого причиною такого залиття став вихід з ладу приладу опалення (радіатор) у кв. АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_1 .

Висновком експертного дослідження судової будівельно-технічної експертизи № 17/24 від 10.06.2024 року встановлен, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , які необхідно провести для усунення пошкоджень, заподіяних залиттям, станом на момент складання висновку складає: 4689938 грн (розмір матеріального збитку (шкоди)).

Заявник посилається, що враховуючи факт ухилення відповідача від добровільного відшкодування шкоди, заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належну відповідачу квартиру та транспортний засіб відповідає предмету позову, крім того, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 02 липня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову задовольнив. Вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб: автомобіль марки «BMW» модель «X7 XDRIVE 30D», рік випуску: 2021, VIN-код: НОМЕР_1 , номерний знак « НОМЕР_2 ».

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, керуючись положеннями ч. 1, 2 ст. 149, 150 ЦПК України, та враховуючи те, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення, дійшов висновку що заява про забезпечення позову до пред`явлення позову підлягає задоволенню.

Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 24 липня 2024 року виправив в ухвалі Малиновського районного суду міста Одеси від 02 липня 2024 року у цивільній справі № 521/10271/24 допущену описку, вказавши в другому абзаці резолютивної частини ухвали: «Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року у справі № 521/10271/24 повністю; ухвалити нове рішення у справі № 521/10271/24, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред?явлення позову - відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявниця не надала суду жодних належних чи допустимих доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду без вжиття заходів забезпечення прозову, про які вона просить суд, лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування з відповідними доказами не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Посилається, що до заяви не було додано належних та допустимих доказів того, що транспортний засіб: автомобіль марки «BMW» модель «X7 XDRIVE 30D», рік випуску: 2021, VIN-код: НОМЕР_1 , номерний знак " НОМЕР_3 " належить ОСОБА_1 , як наслідок, судом був накладений арешт на транспортний засіб власником якого є зовсім інша особа, а не відповідач ОСОБА_1 .

Одеський апеляційний суд ухвалою від 25.09.2024 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснив ОСОБА_2 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Пояркова О.В. копію ухвали про відкриття провадження від 25.09.2024 року отримала 27.09.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_2 адвокат Торубка А.М. копію ухвали про відкриття провадження від 25.09.2024 року та копію апеляційної скарги отримав 26.11.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від представника ОСОБА_2 адвокат Торубка А.М. 03.12.2024 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач, посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти.

Стверджує якщо відповідач не є власником даного транспортного засобу, то накладенням арешту на дане майно права відповідача ніяк не порушуються, виходячі із принципу, встановленого ст. 4 ч. 1 ЦПК України - що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, - в даному випадку лише власник автомашини має право на оскарження ухвали суду про арешт даного майна.

Представник ОСОБА_1 адвокат Пояркова О.В. повістку отримала 11.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_2 адвокат Торубка А.М. повістку отримав 11.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник скаржника адвокат Пояркова О.В. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Представник заявника адвокат Торубка А.М. в судовому засідання просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено переляк видів забезпечення позову. Так, позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «…під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

З матеріалів справи вбачається, що в липні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_1 існує спір щодо відшкодування шкоди завданої залиттям квартири у значному розмірі, а ОСОБА_1 умисно ухиляється від відшкодування такої шкоди, розмір якої визначено висновком експертного дослідження судової будівельно-технічної експертизи № 17/24 від 10.06.2024 року. Вказала, що їй стало відомо, що ОСОБА_1 звертався до агентства з нерухомості та до адвоката за консультаціями щодо відчуження свого майна для ускладнення процесу відшкодування завданої ним матеріальної шкоди, зазначивши, що невжиття заходів забезпечення позову, тягне за собою реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

ОСОБА_2 в заяві про забезпечення позову вказувала, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 36264881, номер запису 3470 в книзі: 802пр-163.

Посилалась, що транспортний засіб, автомобіль марки «BMW» модель «X7 XDRIVE 30D», рік випуску: 2021, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак « НОМЕР_2 », належить ОСОБА_4 , реєстраційний запис № 28809857 від 28.04.2021.

Просила суд в якості забезпечення позову накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та транспортний засіб: автомобіль марки «BMW» модель «X7 XDRIVE 30D», рік випуску: 2021, VIN-код: НОМЕР_1 , номерний знак « НОМЕР_2 ».

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, Верховний Суд у постанові від 11.12.2023 року у справі № 904/1934/23.

Розмір майнової шкоди складає 4689938 грн, отже є значним, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, взявши до уваги подані позивачем докази щодо наявності між сторонами спору щодо відшкодування майнової шкоди дійшов правильного висновку, про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Апеляційний суд вважає, що існує ризик відчуження майна відповідача, що в подальшому може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, враховуючи поведінку відповідача, який після залиття квартири ОСОБА_2 здійснив перереєстрацію транспортного засобу.

Саме відповідач повинен доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач у справі про стягнення грошової заборгованості.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 року у справі №905/446/22.

Пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України свідчить про те, що позов можна забезпечити накладенням арешту виключно на майно відповідача, яке знаходиться у нього чи перебуває в інших осіб, або яке підлягає передачі йому.

Забезпечувати позов шляхом накладення арешту на майно, яке на праві власності належить іншій особи не можна.

Представник ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі вказував, що станом на дату ухвалення судового рішення судом першої інстанції про накладення арешту на майно, зокрема, на транспортний засіб: автомобіль марки «BMW» модель «X7 XDRIVE 30D», рік випуску: 2021, VIN-код: НОМЕР_1 , номерний знак « НОМЕР_2 », він належить іншій особі.

При цьому, скаржник долучив до апеляційної скарги докази належності вказаного транспортного засобу з 15.03.2024 року ОСОБА_5 , а саме: копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на автомобіль марки «BMW» модель «X7 XDRIVE 30D», рік випуску: 2021, VIN-код: НОМЕР_1 , номерний знак « НОМЕР_2 ».

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в частині накладення арешту на транспортний засіб, суд першої інстанції не встановив, що на дату постановлення ухвали про забезпечення позову транспортний належав не відповідачу, а іншій особі, внаслідок чого дійшов до помилкового висновку про задоволення заяви в цій частині вимог.

Перевіривши доводи заявника, установивши, що між сторонами дійсно існує спір щодо відшкодування шкоди, врахувавши, що відсутність обтяження нерухомого майна може призвести до зміни власника майна, яке належить ОСОБА_1 , та вплинути на виконання рішення суду, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими збитками, завданими залиттям квартири, та не порушує прав і законних інтересів інших осіб, і не призведе до невиправданого обмеження прав ОСОБА_1 .

Слід зауважити, що обраний ОСОБА_2 вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпорядження ним.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , підлягає частковому задоволенню, ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 02 липня 2024 року слід скасувати в частині накладення арешту на транспортний засіб: автомобіль марки «BMW» модель «X7 XDRIVE 30D», рік випуску: 2021, VIN-код: НОМЕР_1 , номерний знак « НОМЕР_2 » та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб: автомобіль марки «BMW» модель «X7 XDRIVE 30D», рік випуску: 2021, VIN-код: НОМЕР_1 , номерний знак « НОМЕР_2 » відмовити. В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 02 липня 2024 року в частині накладення арешту на транспортний засіб: автомобіль марки «BMW» модель «X7 XDRIVE 30D», рік випуску: 2021, VIN-код: НОМЕР_1 , номерний знак « НОМЕР_2 » скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб: автомобіль марки «BMW» модель «X7 XDRIVE 30D», рік випуску: 2021, VIN-код: НОМЕР_1 , номерний знак « НОМЕР_2 » відмовити.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 січня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова