ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 711/3921/24
Провадження № 22-ц/821/148/25
Категорія: 351000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря - Ярошенка Б. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України, Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила стягнути з держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю органу державної влади в розмірі 1000000,00 грн, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Позов обґрунтовувала тим, що вона є пенсіонером органів внутрішніх справ України та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 від 28.11.2011.

У зв`язку з неодноразовими відмовами у перерахунку пенсії, відмовою у виплаті нарахування щомісячної доплати пенсії, протиправними діями відповідача щодо обрахунку пенсії, позивачка змушена була щоразу звертатися за захистом своїх порушених прав до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішеннями Черкаського окружного адміністративного суду від 15.06.2018 у справі № 823/1880/18, від 17.01.2022 у справі № 580/10774/21 та від 24.10.2023 у справі № 580/9104/23 позови ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії були задоволені.

На виконання рішення суду від 17.01.2022 Черкаським окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист № 580/10774/21.

Вказувала, що відповідач не виплатив кошти в розмірі 161754,91 грн по рішенню суду від 17.01.2022 у справі № 580/10774/21, а також не виконав рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 у справі № 580/9104/23 про поновлення нарахування щомісячної доплати до пенсії.

Зазначала, що тривалим, більше двох років, протиправним невиконанням судових рішень їй завдано моральну шкоду, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду.

Маючи ряд захворювань, позивачка змушена постійно приймати ліки. Крім того, вона потребує операції по видаленню катаракти на обох очах, яка є платною і дороговартістною.

У зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, невиплатою належних їй коштів, провести вказану операцію вона не має змоги, стан погіршується та хвороба прогресує.

Вказувала, що кожен день затримання виплати заборгованості по пенсії знецінює ці заборговані кошти, росте рівень інфляції, підвищується вартість послуг клініки, яка проводить операції на очах, а це завдає їй ще більших додаткових фізичних, моральних та душевних страждань.

Для звернення до суду позивачка повинна змінювати свій усталений спосіб життя та відвідувати інші установи та організації, збирати довідки, очікувати в чергах, очікувати на зупинках громадський транспорт, відправляти запити та кореспонденцію тощо задля того, щоб захистити своє право на виплату пенсії, яка по праву належить їй та є єдиним джерелом існування. Всі ці обставини викликають у неї постійне психологічне напруження, хвилювання, стрес, емоційні зриви, погіршення фізичного стану здоров`я, потрібно докладати значні зусилля та довгий час для відновлення її психологічного, емоційного та фізичного здоров`я.

Враховуючи значну тривалість часу порушення її прав, позивачка оцінила завдану їй моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачці ОСОБА_1 відповідачем державою Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області завдано моральної шкоди, яка свідчить про завдання їй душевних страждань, внаслідок не нарахування та не виплати у повному розмірі пенсії, яка є джерелом для її існування, як пенсіонеру органів внутрішніх справ України, враховуючи норми чинного законодавства, що встановлено судовими рішеннями від 15.06.2018, 17.01.2022 та 24.10.2023, які набрали законної сили.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував практику ЄСПЛ та Верховного Суду, принципи розумності, виваженості та справедливості, і вважав обґрунтованим розмір 7000,00 грн.

Суд першої інстанції у своєму рішенні вказав, що за результатами розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про те, що погіршився стан її здоров`я саме з-за бездіяльності органів пенсійного фонду при нарахуванні (перерахунку) та виплати пенсії. Друга група інвалідності їй була встановлена ще у 2011 році за наявності захворювання, яке пов`язане із проходженням служби в ОВС.

Суд звернув увагу на надані позивачем та досліджені в судовому засіданні медичні документи, за якими судом не встановлено, що захворювання очей у ОСОБА_1 виникло (погіршився зір) саме з-за бездіяльності органів пенсійного фонду чи їх посадових осіб.

Позивачка не скористалася правом та нею не було надано до суду першої інстанції висновок психологічної експертизи, здійсненої на замовлення учасника справи щодо визначення факту моральних страждань, їх глибини, зокрема і розміру моральної шкоди, як і не було подане до суду відповідне клопотання про призначення такої експертизи.

Судом першої інстанції зазначено, що позивачкою не було надано й розрахунок розміру моральної шкоди, а тому не надання розрахунку призводить до оцінки судом на власне переконання розміру відшкодування моральної шкоди за позивача без врахування експертної думки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 20.11.2024 через засоби поштового зв`язку позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення першої інстанції підлягає зміні внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування вказано на те, що згідно офіційного курсу гривні щодо євро, наданого НБУ станом на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення складає 44,96 грн за 1 євро. Тобто, мінімальний розмір морального відшкодування згідно прецедентної практики ЄСПЛ за невиконання остаточного судового рішення складає 89920,00 грн на момент винесення оскаржуваного судового рішення.

Вважає, що визначений нею у позові розмір морального відшкодування в сумі 1000000,00 грн відповідає обсягу душевних страждань, обсягу приниження честі та гідності, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів, та був проігнорований судом першої інстанції помилково.

Просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.10.2024 в частині визначення розміру морального відшкодування змінити та стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000000,00 грн.

Відзиви на апеляційну скаргу

13.12.2024 від Державної казначейської служби України на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначається, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при всебічно з`ясованих обставинах справи з урахуванням правової позиції Верховного Суду в подібних правовідносинах і таким, що належить залишити без змін.

18.12.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві вказано, що доводи як і позовної заяви, так і апеляційної скарги про завдання позивачці моральної шкоди у розмірі 1000000,00 грн не відповідають фактичним обставинам справи й засадам розумності, виваженості та справедливості.

Вважають, що виникнення та протікання, вказаних у позовній заяві та апеляційній скарзі захворювань позивачки, ніяким чином не пов`язано із діями чи бездіяльністю Головного управління.

Саме існування судових рішень в адміністративних справах, винесених на користь позивачки, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом

ОСОБА_1 є пенсіонером і отримує пенсію за вислугу років довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого Пенсійним фондом України від 28.11.2011 серія НОМЕР_2 (а.с. 24).

Також відповідно до довідки до Акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 358783 від 08.06.2011, ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності безстроково за захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в ОВС.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.06.2018 у справі № 823/1880/18 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не проведення виплати ОСОБА_1 перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 до 31.12.2017, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», ст. ст. 51, 63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та довідки про розмір грошового забезпечення від 26.03.2018 № 6276 для перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення поліцейських, яка виготовлена ліквідаційною комісією МВС України в Черкаській області. Зобов`язано ГУ ПФУ в Черкаській області здійснити виплату ОСОБА_1 перерахованої пенсії за вказаний період, відповідно до вище зазначеного законодавства та довідки про розмір грошового забезпечення від 26.03.2018 № 6276 для перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення поліцейських, яка виготовлена ліквідаційною комісією УМВС України в Черкаській області.

Вказане судове рішення набрало законної сили 17.07.2018.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 у справі № 580/10774/21 визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Черкаській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» від 01.11.2021 № 33/44/1-М-1800/08-1637. Зобов`язано ГУ ПФУ в Черкаській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 на підставі вище вказаної довідки, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, із врахуванням проведених виплат.

Вказане судове рішення набрало законної сили 17.02.2022.

На підставі виданого Черкаським окружним адміністративним судом виконавчого листа № 580/10774/21 від 07.06.2022, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.06.2022 відкрито виконавче провадження № 69302972 з виконання даного виконавчого листа.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області ЦМРУ МЮ (м. Київ) від 26.08.2022 виконавче провадження № 69302972 з примусового виконання виконавчого листа № 580/10774/21, що виданий 07.06.2022 Черкаським окружним адміністративним судом закінчене; державним виконавцем направлено до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а саме: за невиконання рішення суду, яке не може бути виконано без участі боржника, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 у справі № 580/9104/23 визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Черкаській області у відмові ОСОБА_1 поновити нарахування щомісячної доплати до пенсії, відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». Зобов`язано ГУ ПФУ в Черкаській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 № 713.

Вказане судове рішення набрало законної сили 24.11.2023.

Листом ГУ ПФУ в Черкаській області від 07.07.2022 ОСОБА_1 повідомлено, що на виконання рішення суду від 17.01.2022 у справі № 580/10774/21 проведено перерахунок пенсії із грошового забезпечення 16272,24 грн згідно із довідкою від 01.11.2021 № 33/44/1-М-1800/08-1637. Вказано, що розмір пенсії з 01.12.2019 становив 10251,51 грн, з 01.03.2022 - 11686,72 грн. Повідомлено позивачку, що пенсію у перерахованому розмірі вона отримує з липня 2022 року.

Також повідомлено, що виплату доплати пенсії, нарахованої на виконання вказаного рішення суду у розмірі 161754,91 грн буде здійснено за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Листом ГУ ПФУ в Черкаській області від 21.03.2024 повідомляється, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 у справі № 580/9104/23 ОСОБА_1 з 24.11.2023 проведено нарахування щомісячної доплати до пенсії і розмір пенсії з 24.11.2023 становить 15186,72 грн. Також зазначено, що доплата у розмірі 4466,67 грн буде виплачена за наявності фінансування з Державного бюджету України.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській областів судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Кецкала В. В., представника Державної казначейської служби України Яроша С. В.,переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи те, що позивачкою заявлено вимогу про стягнення з держави Україна в особі ГУ ПФУ в Черкаській області на її користь моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади в розмірі 1000000,00 грн, шляхом безспірного списання ДКС України коштів з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України, а в поданій апеляційній скарзі, не погоджуючись з розміром морального відшкодування, ОСОБА_1 просить змінити оскаржуване судове рішення, стягнувши на її користь моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн, судом апеляційної інстанції оскаржуване судове рішення переглядається в цілому.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ч. ч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20 та від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) дійшла висновку про те, що необхідною умовою для притягнення Держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Згідно зі статтею 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем у цивільному процесі можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом положень статті 58 ЦПК України держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади), або через представника.

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді.

Аналогічний за змістом висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц.

З урахуванням наведеного, в цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді орган, діями якого завдано шкоду.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, пославшись на те, що у зв`язку з тривалим невиконанням судових рішень від 15.06.2018 у справі № 832/1880/18 від 17.01.2022 у справі 580/107774/21 та від 24.10.2023 у справі № 580/9104/23 їй завдана моральна шкода.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції зазначив, що доводи позивачки про те, що її стан здоров`я погіршився саме із-за бездіяльності органів пенсійного фонду при нарахуванні (перерахунку) та виплати пенсії, не знайшли свого підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно враховано судом першої інстанції те, що ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності у 2011 році; консультативне заключення № 237 від 03.03.2011 та виписка № 2823 від 29.07.2017 про проходження обстеження та лікування ОСОБА_1 у Черкаському обласному кардіологічному центрі підтверджують, що позивачка кардіо-захворювання має ще з 2011 року.

Тобто, визнаючи бездіяльність ГУПФ України в Черкаській області починаючи з 2018 року, у позивачки вже мало місце погіршення стану здоров`я.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що саме потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Враховуючи наявність судових рішень Черкаського окружного адміністративного суду від 15.06.2018 у справі № 832/1880/18, від 17.01.2022 у справі 580/107774/21 та від 24.10.2023 у справі № 580/9104/23, які набрали законної сили, якими визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області протиправною, а також невиконання відповідачем судових рішень впродовж тривалого часу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки незаконність дій відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області доведена.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначене судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000,00 грн, відповідає встановленим обставинам справи, принципам розумності та справедливості.

У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) (п. 26) ЄСПЛ зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) зазначила, що Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року) зауважив, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

За ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, встановлено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 02 червня 2021 року у справі № 215/3408/18.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення відшкодування моральної шкоди саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції визначив суму морального відшкодування меншу, ніж встановлений ЄСПЛ розмір відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 даної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне (за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого) спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Доводи наведені в апеляційні скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, крім того були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 жовтня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 січня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков