Провадження № 2/750/807/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді секретарКосенка О.Д., Веремій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач), інтереси якого представляє адвокат Бредюк Андрій Миколайович, звернулася до суду з позовом до відповідачів: ОСОБА_2 (далі відповідач 1) та ОСОБА_3 (далі відповідач 2), третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 , де крім неї зареєстровані відповідачі. Відповідачі з 2022 року добровільно залишили квартиру. Позивач є пенсіонером та отримує мінімальну пенсію, самостійно сплачує комунальні платежі, а внаслідок того, що у її квартирі зареєстровані інші особи, позбавлена права на отримання субсидії на житлово-комунальні послуги.

У позасудовому порядку врегулювати спір не має можливості, оскільки відповідач не бажає знятися з реєстрації через ЦНАП м. Чернігова.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Справу призначено до розгляду на 30.01.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано строк для надання заяв по суті справи.

У визначений судом для надання відзиву на позов строк через канцелярію суду 23.01.2025 від відповідача 1 надійшла заява, у якій повідомила, що вона із сином відповідачем 2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично не мешкали, а після повномасштабного вторгнення російської федерації проти України виїхали до Нідерландів, де на даний час проживають і повертатися в Україну не планують. На вказану квартиру не претендують, у Нідерландах житлом забезпечені. Також мають спеціальний індивідуальний номер BSN, за допомогою якого користуються соціальними гарантіями, які надає уряд держави Нідерланди. Їхня із сином реєстрація у квартирі позивача не дає їй можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Разом з тим, через ЦНАП в м. Чернігові скасувати реєстрацію місця проживання відповідачі не можуть, оскільки не перебувають на території України. Через портал «Дія» скасувати реєстрацію сина відповідач 1 не може оскільки для цього потрібна згода батька, який помер не в Україні і відомостей про його смерть не має в українських реєстрах.

Позовні вимоги відповідач 1 визнає повністю, просить їх задовольнити.

Заява аналогічного змісту надійшла через канцелярію суду 23.01.2025 від представника відповідача 1 адвоката Швидкого О.В. Просить позов задовольнити. Вказує, що визнання позову ним та його довірителем не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи та інтереси відповідачів. Розгляд справи просить провести без його участі.

Також через канцелярію суду 23.01.2025 від представника відповідача 1 адвоката Швидкого О.В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів.

У визначений судом час у судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі 496/4633/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22).

Через канцелярію суду 29.01.2025 надійшла заява позивача про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

На електронну адресу суду 30.01.2025 надійшла заява від Управління у справах дітей Чернігівської міськради про розгляд справи без участі представника Управління.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Отже, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою суду, яку занесено до протоколу судових засідань, клопотання адвоката Швидкого О.В. про долучення до матеріалів справи копій документів задоволено, до матеріалів справи долучено долучено копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції 11.10.2007, копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 13.09.2022 відділом ЗАЦС Єлізовського району Агенства запису актів цивільного стану Камчатського краю та повідомлення про переїзд в межах муніціпалітету ОСОБА_5 .

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач користується двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 як член сім`ї, а саме: дружина ОСОБА_6 , якому 10.04.1988 видано ордер на квартиру (а.с. 9) та який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з копією особового рахунку № НОМЕР_1 від 14.08.2024 позивач є наймачем вищевказаної квартири (а.с. 11)

Відповідно до довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.12.2024 № 9205 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук позивача) (а.с. 10).

Згідно з актом від 05.12.2024, складеним посадовими особами КП «ЖЕК-13», відповідачі у зазначеній квартирі не проживають з 2012 року (а.с. 12).

Фактично відповідачі за місцем реєстрації раніше не проживали, а після повномасштабного вторгнення російської федерації проти України з березня 2022 року виїхали до Королівства Нідерланди, де на даний час проживають, що підтверджується повідомленням про переїзд в межах муніціпалітету ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с. 46,47).

Згідно з поданою до суду заявою відповідача 1 вона та син повертатися в Україну не планують. На вказану квартиру не претендують, у Нідерландах житлом забезпечені. Також мають спеціальний індивідуальний номер BSN, за допомогою якого користуються соціальними гарантіями, які надає уряд держави Нідерланди (а.с. 48-50).

Позивач є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності та оплачує комунальні послуги за користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , де зареєстровані відповідачі.

Їхня із сином реєстрація у квартирі позивача не дає їй можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Разом з тим, через ЦНАП в м. Чернігові скасувати реєстрацію місця проживання відповідачі не можуть, оскільки не перебувають на території України. Через портал «Дія» скасувати реєстрацію сина відповідач 1 не може оскільки для цього потрібна згода батька - ОСОБА_4 , який помер на території російської федерації, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08.09.2022, виданого 13.09.2022 відділом ЗАЦС Єлізовського району Агенства запису актів цивільного стану Камчатського краю, і відомостей про його смерть не має в українських реєстрах (а.с. 45).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно з п. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, враховуючи що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач підтримує вказану вимогу, підстав для досягнення примирення між сторонами суд не вбачає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову, розірвання шлюбу між сторонами.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України при ухваленні рішення суд має вирішити питання про розподіл судових витрат.

За змістом ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (ч. 2 ст. 64 ЖК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 167 ЖК України наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

У ст. 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених ч.1, п. п. 1 і 5 ч. 3 та ч. 4 ст. 71 цього кодексу.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві.

Оскільки рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням дозволить позивачу реалізувати своє право на отримання від держави соціальних пільг, зокрема щодо оплати за комунальні послуги, разом з тим не порушить прав та законних інтересів відповідачів, що вони самі підтверджують, суд вважає що втручання держави у вигляді судового рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням у даному випадку за установлених судом обставин переслідує легітимну мету, здійснюється згідно із законом та є необхідним.

Суд також враховує причини, які спонукали позивача звернутися із позовом, а також наявність близьких родинних стосунків позивача та відповідачів, що свідчить про можливість відновлення указаного права за взаємною згодою у випадку такої необхідності.

Стосовно забезпечення права на житло неповнолітньої особи відповідача 2 суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із свідоцтвом про народження відповідача 2 серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 9,зворот, 43).

Зважаючи, що станом на час виїзду за межі України відповідач 2 вже досяг чотирнадцятирічного віку, він обрав собі місце проживання разом з матір`ю в Королівстві Нідерланди. У суду відсутні підстави піддавати сумніву добровільність та усвідомленість такого вибору.

Крім того, умови проживання дитини повинні бути безпечними та відповідати якнайкращим її інтересам. Суд вважає, що проживання відповідача 2 на території Королівства Нідерланди та наявність стверджуваних відповідачем 1 можливостей користуватися там житлом, іншими соціальними пільгами, навчатися, свідчить про дотримання вищевказаного принципу, а тому юридична втрата користування житловим приміщенням в Україні не буде грубим та свавільним порушенням його прав, а навпаки відповідатиме його інтересам.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71-72, 163 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 200, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) такою, що втратила право користування житлом, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення небуло вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олег КОСЕНКО