Сарненський районний суд
________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 572/3061/20
Провадження № 2/572/19/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі КУДІНІЙ А.Р.

за участю :

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни цивільну справу № 572/3061/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ ОХОРОНИ в Рівненській області - про усунення перешкод в користуванні майном,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, в якому просить зобов`язати ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні належною позивачу східцевою клітиною, розташованою у приміщенні, побудованому на земельній ділянці з кадастровим номером 01 028 0229 за адресою - АДРЕСА_1 (попередня адреса АДРЕСА_1 , шляхом відновлення становища, яке існувало, а саме : провести демонтаж технічних засобів комплексу охоронної сигналізації, які призначені для контролю та передачі на ПЦС сповіщень про проникнення на об`єкт чи порушення цілісності його архітектурно-будівельних конструкцій в приміщенні східцевої клітини, розташованої на вказаній земельній ділянці, а також передати позивачу усі ключі від дверного замку на вході до приміщення східцевої клітини побудованого на цій же земельній ділянці.

В обґрунтування заявлених позовних позивачем вказано, що 29 грудня 2005 року між ним, ОСОБА_5 , та ЗАТ «Сарненський ремонтно-механічний завод» було укладено договір купівлі-продажу 17/100 частин будівлі, яка складається з цеху 5 виробничого корпусу №2, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 194,7 кв.м.

Приміщення було прийнято позивачем, відповідно до відповідного акту від 29 грудня 2005 року, на підставі вказаного вище нотаріально посвідченого договору, зареєстрованого в реєстрі за №6752.

В подальшому ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2008 року серії ВМА №348204 було набуто право власності на земельну ділянку, розташовану під вказаним об`єктом нерухомості, площа якої складає 0,0719 га (кадастровий номер 56 028 0165), із цільовим призначенням - для реконструкції частини виробничого корпусу №2 під магазин непродовольчих товарів, щодо якої 19 березня 2009 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №281690.

Рішенням Сарненської міської ради №1582 від 11 лютого 2010 року належну позивачеві земельну ділянку було розділено без зміни цільового призначення на 2 частини : 0,0064 га. (кадастровий номер 56 0280229) та 0,0655 га (кадастровий номер 56 028 0230), що посвідчено державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ №748735 та ЯЛ №748734 від 29 липня 2010 року.

В ході реконструкції позивачем належного йому об`єкта нерухомості, була спроектована добудова 2 поверху та відокремлено частину приміщення під побудову східцевої клітини для першого та другого поверху з вбиральнями.

Загальна площа приміщення після реконструкції склала 368,8 кв.м.

Право власності на реконструйований об`єкт нерухомості було зареєстровано позивачем 12 березня 2016 року, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис за №54.

На першому поверсі належного ОСОБА_5 приміщення розташовано магазин «Добрий господар» з окремим входом з вулиці, другий поверх з 15 вересня 2017 року орендує приватний підприємець.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 15 листопада 2017 року власник будівлі, що є прилеглою до будівлі позивача, та знаходиться за тією ж адресою ОСОБА_6 , уклав з Управлінням поліції охорони в Рівненській області договір про централізовану охорону майна, на підставі якого цього ж числа до дислокації об`єктів, що охороняються Управлінням поліції охорони в Рівненській області було включено приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого по АДРЕСА_1 .

На початку вересня 2020 року відповідачем також самовільно змінено замок на вхідних дверях в належному позивачеві приміщенні, ключ від якого не надано останньому.

Вказані вище дії ОСОБА_6 позбавляють можливості ОСОБА_5 , як власника майна, в будь-який зручний для нього момент потрапити до належного йому на праві власності приміщення.

Отже, позивач зазначає, що дії відповідача по встановленню на вході та східцевій клітині в належному позивачеві об`єкті нерухомості засобів централізованої охорони майна та ненаданні йому коду від сигналізації і ключа від самовільно зміненого замка на вхідних дверях порушує права ОСОБА_5 як власника майна, що і стало підставою для звернення позивача із цим позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача заявлені довірителем позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення відповідно до змісту позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнав заявлені позивачем вимоги в повному обсязі, пояснив, що відповідачем жодним чином права позивача не порушені, через що позовні вимоги є безпідставними.

Представник третьої особи Управління поліції охорони в Рівненській області, яким суду було подано відзив на позов, у судове засідання не з`явився, є повідомленим про час проведення судового засідання відповідно до закону.

У наданому відзиві третя особа повідомила про укладені сторонами договорів про прийняття під охорону : магазинів «Добрий господар» та «Модуль», укладеного із ОСОБА_5 та магазину «Модуль», укладеного із ОСОБА_6 . Вказано, що договори укладались при наданні замовниками правовстановлюючих документів на вказані приміщення.

В свою чергу відповідачем ОСОБА_6 суду подано відзив на позов із письмовими доказами, які обґрунтовують позицію сторони.

Під час підготовчого провадження представником позивача було заявлено клопотання про неможливість врахування наданого відзиву та долучених до нього доказів, оскільки вони подані із пропуском визначених судом процесуальних строків.

Суд вважає позицію представника позивача обґрунтованою, оскільки ухвалою про відкриття провадження у цій справі, яку ОСОБА_6 отримав, відповідно до рекомендованого повідомлення 15 грудня 2020 року, відповідачу було визначено строк для подання відзиву та усіх письмових доказів у строк протягом 15 діб з моменту отримання цієї ухвали, тобто, до 30 грудня 2020 року включно, в той час як відзив із письмовими доказами стороною суду було надано лише 15 січня 2021 року.

Клопотання про поновлення процесуальних строків у відзиві не подано.

Таке клопотання було подано представником відповідача лише 19 березня 2021 року, однак, воно не підлягає до задоволення, оскільки обставини, вказані в ньому як підставу для поновлення відповідного процесуального строку для подання відзиву : похилий вік відповідача, який є 1969 року народження, а також незадовільний стан здоров`я, що не доводиться документально, не є обґрунтованими.

Під час підготовчого провадження представником відповідача було заявлено клопотання про закриття провадження у цій справі, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, яке було задоволено ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2021 року.

Постановою Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2021 року ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2021 року було залишено без змін.

Однак, постановою Верховного Суду від 22 червня 2022 року вказані вище рішення були скасовані, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представником відповідача заявлено клопотання про зупинення провадження у цій справі до вирішення судом іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного судочинства за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про скасування рішення державного реєстратора, яке було задоволено ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2024 року.

За клопотанням представника позивача від 25 листопада 2024 року ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2024 року провадження у даній справі поновлено зі стадії судового розгляду.

Інших клопотань сторонами заявлено не було.

Таким чином, судом з`ясовано, що предметом даного спору є захист порушеного права власника майна, що не пов`язано із позбавленням права власності на таке майно.

Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На доведення обставин, викладених у позовній заяві, позивачем ОСОБА_5 надано копію нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 29 грудня 2005 року, відповідно до якого він набув право власності на 17/100 частин будівлі, яка складається з цеху-5 виробничого корпусу №2, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 1143,1 кв.м., що додатково підтверджено Витягом з Державного реєстру правочинів №1979636 від 29 грудня 2005 року.

На виконання умов вказаного вище договору сторонами складено акт від 29 грудня 2005 року, який доводить факт передачі приміщення від продавця покупцеві.

Позивач зареєстрував право власності на придбане за договором купівлі продажу від 29 грудня 2005 року приміщення відповідно до закону, що доводиться дослідженою судом копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16769714 від 23 листопада 2007 року.

Відповідно до технічної документації на вказане вище приміщення, складеної станом на 22 травня 2003 року 17/100 частин будівлі, дійсно складається з приміщення цеху виробничого корпусу №2, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 194,7 кв.м.

Копії державних актів на право власності на земельні ділянки : серії ЯЗ №281690 від 19 березня 2009 року, серії ЯЛ №748735 та ЯЛ №748734 від 29 липня 2010 року, а також Витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, доводять, що ОСОБА_5 дійсно на праві власності належить земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1 , площею, відповідно, 0,0064 га. та 0,0655 га.

Позивач зазначає, що ним було проведено реконструкцію набутого приміщення, що доведено наданими суду стороною копіями декларації про початок виконання будівельних робіт з реконструкції частини виробничого корпусу №2 РМЗ під магазин непродовольчих товарів по АДРЕСА_1 , технічного паспорту на вказане приміщення, виготовленого станом на 17 вересня 2015 року, Декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 17 лютого 2016 року.

Отже, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого станом на 08 лютого 2020 року, доводить, що ОСОБА_5 є власником об`єкту нерухомого майна - магазину непродовольчих товарів, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 368,8 кв.м. (форма власності приватна, частка ціла); державна реєстрація права здійснена 12 березня 2016 року.

Рішенням Сарненської міської ради №112 від 01 квітня 2020 року за заявою ОСОБА_5 було змінено адресу об`єктам нерухомого майна магазину непродовольчих товарів (площею 368,8 кв.м.), земельній ділянці (кадастровий номер :01:028:0229, кадастровий номер :01:028:0230), що знаходяться в АДРЕСА_1 на адресу : АДРЕСА_1 .

Таким чином, надані ОСОБА_5 докази беззаперечно доводять його право власності на приміщення магазину непродовольчих товарів (площею 368,8 кв.м.) та земельну ділянку, на якій знаходиться вказаний об`єкт нерухомості, що розташовані у АДРЕСА_1 .

Статтею 391 ЦК України вказано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 755/7604/22 зазначав, що одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина 2 статті 386 ЦК України).

Таким чином, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном без позбавлення права володіння.

Саме на наявність таких перешкод у користуванні належним йому майном посилається позивач.

Відповідно до змісту позовної заяви відповідач ОСОБА_6 перешкоджає позивачеві у користуванні майном приміщенням магазину непродовольчих товарів (площею 368,8 кв.м.).

Згідно із копією Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1115923 від 11 березня 2013 року відповідач ОСОБА_6 є власником об`єкта нерухомого майна будівлі, офіси, магазин, яка є чоти поверховою цегляною будівлею офісів та магазину із вхідними сходами, загальною площею 762,4 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 (форма власності приватна, частка ціла).

Досліджені судом фотознімки належних сторонам приміщень доводять, що об`єкти нерухомого майна, належні сторонам по справі, є відокремленими суміжними приміщеннями.

Інформації щодо того, що ці приміщення мають спільний вхід та східцеву клітину матеріали справи не містять.

На підтвердження обставин, які є підставою позову, а саме наявності перешкод у користуванні ОСОБА_5 належним йому приміщенням, стороною надано суду відповідь на адвокатський запис, яка надійшла від Управління поліції охорони за №451/43/37/01-2020 від 20 лютого 2020 року, а також копії договорів №9566/С від 01 січня 2018 року та № 9446/С від 15 листопада 2017 року про централізовану охорону майна на об`єкті з реагуванням наряду поліції охорони.

Із вказаних доказів судом встановлено, що ОСОБА_5 уклав із Управлінням поліції охорони в Рівненській області договір №9566/С від 01 січня 2018 року предметом якого є здійснення охорони майна замовника на об`єкті та обслуговування сигналізації на цьому об`єкті. За умовами договору виконавець зобов`язаний здійснювати охорону майна замовника, що знаходиться на об`єкті у відповідності до умов цього договору, а замовник в свою чергу виконувати визначені актами обстеження об`єкта та договором вимоги технічної укріпленості об`єкта та правила майнової безпеки, створювати належні умови для забезпечення недоторканості майна на об`єкті. Договір дійсно передбачає облаштування об`єкта сигналізацією.

Аналогічний договір та № 9446/С від 15 листопада 2017 року Управлінням поліції охорони в Рівненській області був укладений із ОСОБА_6 .

Однак, пунктом 1.2 обох договорів передбачено, що охорона майна, що знаходиться на об`єкті, здійснюється виконавцем у дні і години, вказані у Дислокації, що є додатком 1 до договору.

Отже, додатки до договорів є їх невід`ємною частиною.

Додатком 4 до обох договорів, наданих суду позивачем, є план (схема) розташування приміщення об`єктів, взятих під охорону.

За договором №9566/С від 01 січня 2018 року прийнято під охорону магазин «Добрий господар» та магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », належні ОСОБА_5 .

Додатків до договору № 9446/С від 15 листопада 2017 року, укладеного Управлінням поліції охорони із відповідачем ОСОБА_5 , суду не надано.

Із змісту відповіді Управління поліції охорони на адвокатський запит, вбачається, що договори про прийняття об`єктів під охорону, укладались після надання замовниками відповідних документів, що підтверджують право власності на відповідний об`єкт.

Відповідно до ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даному випадку позивачем не доведено ту обставину, що договір, укладений відповідачем щодо охорони майна, за яким технічні засоби комплексу охоронної сигналізації, призначені для контролю та передачі на ПЦС сповіщень про проникнення на об`єкт чи порушення цілісності його архітектурно-будівельних конструкцій, встановлені відповідачем в приміщенні східцевої клітини, розташованої в магазині, належному саме позивачеві на праві власності (стороною не надано доказів розташування магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » саме в частині приміщення, належного позивачеві, площею 368,8 кв.м.).

Факт заміни замка у вхідні двері належного ОСОБА_5 приміщення, як і факт заміни замка саме відповідачем взагалі не підтверджено.

Отже, ОСОБА_5 не доведено беззаперечно належними та допустимими доказами факт порушення його прав щодо користування належним йому майном, через що суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають до задоволення.

Позивачем заявлено про необхідність розподілу судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку щодо безпідставності заявлених позивачем вимог не підлягають стягненню на його користь з відповідача сума оплаченого судового збору та витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

На підставі ст.ст. 15, 368, 370 ЦК України, керуючись ст. ст.81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (жителя АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 (жителя АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), третя особа УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ ОХОРОНИ в Рівненській області (м.Рівне вул.Степана Бандери,58 Рівненської області) про усунення перешкод в користуванні майном, а саме - східцевою клітиною, розташованою у приміщенні, побудованому на земельній ділянці з кадастровим номером 01 028 0229 за адресою - АДРЕСА_1 (попередня адреса АДРЕСА_1 , шляхом відновлення становища, яке існувало, а саме : провести демонтаж технічних засобів комплексу охоронної сигналізації, які призначені для контролю та передачі на ПЦС сповіщень про проникнення на об`єкт чи порушення цілісності його архітектурно-будівельних конструкцій в приміщенні східцевої клітини, розташованої на вказаній земельній ділянці, а також передати позивачу усі ключі від дверного замку на вході до приміщення східцевої клітини побудованого на цій же земельній ділянці, а також у вирішенні питання розподілу судових витрат шляхом стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат - відмовити повністю, за безпідставністю заявлених вимог.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 31 січня 2025 року.

Суддя: