Справа № 550/917/24
Провадження № 2/539/101/2025
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Рудалєвої Л.В.,
при секретарі судового засідання Бас В.Г.,
сторони у судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Лубни Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «САНФОРД КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «САНФОРД КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 15 774 (п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривень 14 (чотирнадцять) копійок.
Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовує тим, що 19 червня 2019 року ПУБЛЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ІДЕЯ БАНК» (далі первісний кредитор або Банк), Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» та відповідачка уклали Договір кредиту та страхування (далі Договір), відповідно до якого відповідачка отримала кредит у сумі 12 500,00, включаючи витрати на страховий платіж 1724,14 грн строком на 36 місяців з датою повернення 19 червня 2022 року.
16 листопада 2023 року між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОНАТІ» (далі ТОВ «СОНАТІ») укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «СОНАТІ» право вимоги до боржників, зазначених у реєстрі, у тому числі і до відповідачки.
29 грудня 2023 року між ТОВ «СОНАТІ» та позивачем укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «СОНАТІ» відступило право вимоги до боржників, зазначених у реєстрі, у тому числі і до відповідачки.
Унаслідок невиконання відповідачкою зобов`язань за Договором у неї виникла заборгованість перед первісним кредитором. За результатами укладення між первісним кредитором та ТОВ «СОНАТІ», а в подальшому з позивачем відповідних договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідачки перед первісним кредитором перейшло до позивача.
Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми статей 512, 514, 1082 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо правових наслідків відступлення права вимоги; статей 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо обов`язковості умов укладених договорів; статей 1049, 1050, 1054 ЦК України щодо особливостей укладення та виконання кредитних договорів; статей 526, 625 ЦК України щодо обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором.
Відповідачка до суду відзив на позовну заяву не надіслала.
Заяви, клопотання учасників справи
Разом із поданням позову, а в подальшому 15 січня 2025 року, представник позивача заявив клопотання про здійснення розгляду цієї справи без його участі.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 04 вересня 2024 року справу передано за підсудністю до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (далі - суд).
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано для розгляду судді Рудалєвій Л.В.
Ухвалою від 03 жовтня 2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у цивільній справі та вирішив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою від 25 листопада 2024 року суд, серед іншого, явку представника позивача визнав обов`язковою для надання особистих пояснень по справі.
Ухвалою від 17 грудня 2024 року суд, серед іншого, визнав повторну явку представника позивача обов`язковою для надання особистих пояснень по справі.
У судові засідання, призначені судом на 04 та 25 листопада 2024 року, 17 грудня 2024 року та 28 січня 2025 року позивач/ відповідачка та/або їх представники не з`явилися.
Ухвалою від 28 січня 2025 року суд постановив провести заочний розгляд даної цивільної справи.
Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач повідомлений належним чином, не з`явився у судове засідання, не надав відзив на позовну заяву, а позивач проти винесення заочного рішення не заперечує.
При цьому, суд звертає увагу, що в судовому засіданні 25 листопада 2024 року судом ухвалено визнати явку представника позивача обов`язковою, відкладено розгляд справи на 17 грудня 2024 року та здійснено повторний виклик сторін.
Проте, 17 грудня 2024 року представник позивача, будучи належним чином повідомлений судом про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, внаслідок чого судом повторно ухвалено визнати явку позивача обов`язковою, відкладено розгляд справи на 28 січня 2025 року та здійснено повторний виклик представника позивача.
Однак, 28 січня 2025 року представник позивача, будучи належним чином повідомлений судом про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився повторно, надіслав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, незважаючи на те, що суд визнав явку позивача обов`язковою.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживання процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
Одними із засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи, а також неприпустимість зловживання процесуальним правом.
Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, подання.
Суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. При цьому, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалися розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони. (Рішення ЄСПЛ у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996 р.).
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Вказана практика ЄСПЛ знайшла своє відображення також і у частині першій статті 44 ЦПК України, якою встановлено, що учасники судового розгляду та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Відтак, позивач, будучи ініціатором судового розгляду справи, в першу чергу має активно, не зловживаючи, використовувати свої процесуальні права, тобто здійснювати їх з метою, з якою такі права були надані.
Натомість, представник позивача, явка якого судом визнана обов`язковою, у судові засідання призначені на 17 грудня 2024 року та на 28 січня 2025 року, не з`явився.
За таких обставин, суд розцінює поведінку позивача та дії його представника як відсутність будь якого інтересу щодо результатів розгляду позову, а його дії такими, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи та незацікавленість у розгляді справи, і містять ознаки зловживання процесуальним правом.
У зв`язку із наведеним суд розглядає справу та ухвалює рішення на підставі документів, що в ній містяться.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «САНФОРД КАПІТАЛ» є юридичною особою, основним видом діяльності якої є: 64.99 надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення) (а.с.18).
Паспорт споживчого кредиту, який є додатком до кредитного договору (а.с.44), містить інформацію про те, що загальна вартість кредиту складає 27 524,69 грн.
16 листопада 2023 року між Банком та ТОВ «СОНАТІ» було укладено Договір факторингу № 16/11-23 (далі договір факторингу 16.11.2023) (а.с.23-26), відповідно до умов якого Банк відступив ТОВ «СОНАТІ» права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до відповідачки.
Згідно з довідкою-розрахунком Банку станом на 16 листопада 2023 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 30 007,39 грн та складається із: 11 846,57 грн заборгованість за основним боргом, 3 927,57 грн заборгованість за відсотками, 14 233,25 грн заборгованість за комісіями (а.с.28).
29 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (ТОВ «СОНАТІ») та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (позивач) укладено Договір факторингу №29/12-23 (далі договір факторингу 29.12.2023) (а.с.19-22), відповідно до умов якого ТОВ «СОНАТІ» відступило позивачу права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до відповідачки.
Згідно з Витягом з реєстру боржників №1, що є додатком до договору факторингу 29.12.2023, позивачу передано право вимоги за заборгованістю відповідачки, що становить 30 007,39 грн та складається із: 11 846,57 грн заборгованість за основним боргом, 3 927,57 грн заборгованість за відсотками, 14 233,25 грн заборгованість за комісіями (а.с.27).
Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачкою виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеним нею кредитним договором відповідно до умов договору факторингу 16.11.2023 та договору факторингу 29.12.2023 (далі договори факторингу).
Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), станом на дату виникнення спірних правовідносин.
Не погоджуючись із відповідачкою, яка не сплачувала заборгованість за кредитним договором, з урахуванням вимог договорів факторингу, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Норми права, які застосував суд
Згідно зі статею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Оцінка суду
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обгрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача слід задовольнити з огляду на таке.
Передусім суд зазначає, що відповідно до змісту статей 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.
Позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, звертає увагу суду на те, що відповідачка не виконала умови укладеного нею кредитного договору, а тому, з урахуванням вимог договорів факторингу заборгованість слід стягнути у судовому порядку.
Відповідачка не надала суду відзив на позовну заяву, в жодних документах по цій справі свою позицію щодо виникнення у неї заборгованості за кредитним договором, не висловила.
Суд, оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, чинне законодавство України із вказаного спірного питання, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідачкою здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення кредитного договору.
В силу вимог статей 629 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та вимог закону.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням статті 617 ЦК України.
Проаналізувавши зміст договорів факторингу, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідачки за кредитним договором відповідно до вимог статей 512, 514 та 516 ЦК України була передана позивачу. У зв`язку з тим, що відповідачка не виконала у строк взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач має підстави вимагати від відповідачки його виконання відповідно до умов договорів факторингу, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідачки перед позивачем слід стягнути, а тому позовні вимоги є обгрунтованими.
Отже, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40, що підтверджується інструкцією №244 від 24 липня 2024 року (а.с.31) та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 24 липня 2024 року (а.с.49).
У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє, з відповідачки стягується судовий збір, сплачений позивачем під час подання позову до суду.
Що стосується заявлених позивачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме: витрат на правову допомогу суд зазначає таке.
Позивач, серед іншого, заявив вимогу щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 7 200,00 грн. На підтвердження понесених витрат було надано до матеріалів справи Договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року (далі Договір), Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №2 від 10 травня 2024 року (далі Акт 1), Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №2 від 10 червня 2024 року (далі Акт 2), вартість послуг (прейскурант) (далі - прейскурант), відповідно до яких надана правова допомога оцінена у 7 200,00 грн.
Проаналізувавши Договір, Акт1, Акт2 та прейскурант, суд дійшов висновку про те, що витрати на правничу допомогу слід зменшити з огляду на таке.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається із змісту Договору, Акту1, Акту2 та прейскуранта, загальна сума виконаних робіт становить 7 200,00 грн.
Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що види та кількість робіт, зазначені у Договорі, Акті 1, Акті 2, мають не обґрунтовано завищену вартість, з огляду на таке:
складність справи (стягнення заборгованості здійснюється за одним кредитним договором та реально складає 15 774,14 грн, зміст позовних вимог є стандартизованим, а обсяг документів, доданих до позовної заяви, потребує уточнень та пояснень, про що суд зазначав у своїх ухвалах про визнання явки позивача/його представника обов`язковою),
та фактично виконаній адвокатом роботі (наданих послуг) часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг) (представником позивача двічі не виконувалися ухвали суду про визнання явки представника позивача обов`язковою для надання пояснень, у зв`язку з чим суд розцінює поведінку позивача, та дії його представника як відсутність будь якого інтересу щодо результатів розгляду позову, а його дії такими, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи та незацікавленість у розгляді справи, і містять ознаки зловживання процесуальним правом)
витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 200,00 грн не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталою правовою позицією і безумовно є завищеними, тому вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Під час визначення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України.
Що стосується заявлених позивачем витрат, пов`язаних із оплатою послуг поштового зв`язку, суд зазначає таке.
Позивачем заявлено у позові, що такі витрати підтверджуються розрахунковим документом про оплату послуг поштового зв`язку. Проте, розрахунковий документ не надано до позовної заяви, у зв`язку з чим позивач не підтвердив наявність витрат, пов`язаних із оплатою послуг поштового зв`язку, які слід стягувати із відповідачки.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 512, 514, 516, 526, 527, 530, 627, 628, 617, 1054, Цивільного кодексу України, статтями 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «САНФОРД КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
- заборгованість за основним боргом в розмірі 11 846 (одинадцять тисяч вісімсот сорок шість) гривень 57 (п`ятдесят сім) копійок;
- заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 3 927 (три тисячі дев`ятсот двадцять сім) гривень 57 (п`ятдесят сім) копійок.
- судовий збір у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок;
- витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Якщо повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:
Відповідачка: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено та підписано 31 січня 2025 року.
Суддя Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області Л.В.Рудалєва