Справа № 161/4090/24 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М.
Провадження № 22-ц/802/154/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.

секретар Власюк О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2024 року,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (надалі - ТОВ «Бізнес позика») звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 12 березня 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 451842-КС-00 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 55000,00 гривень, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав та надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 55000,00 гривень шляхом перерахування на банківську картку Позичальника.

Відповідач, в свою чергу, своїх зобов`язань не виконала, частково здійснила оплату за договором на загальну суму 11920 гривень, Станом на 12 лютого 2024 року загальний розмір заборгованості за договором №451842-КС-006 про надання кредиту становить 220412,60 гривень з яких : сума прострочених платежів по тілу кредиту 55000 гривень, сума прострочених платежів за процентами 159589,85 гривень, сума прострочених платежів за комісією 5822,75 гривень, які позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2023 року №451842-КС-006 у загальному розмірі 149 398,39 грн., з яких: 55 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 94 398,39 грн. заборгованості за відсотками.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» судовий збір у розмірі 1 792,75 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Бізнес позика» просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості на загальну суму 71014,21 грн , яка складається із заборгованості за процентами у розмірі 65191.46 грн. та заборгованості за комісією у розмірі 5822.75 грн., ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зазначених вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги приписів з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими до загальних витрат за споживчим кредитом включаються,комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Вказує, що відсотки за кредитним договором №451842-КС-006 нараховані в період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту та відповідають нормам Цивільного кодексу України, умовам Договору про надання кредиту та Правилам.

Штрафні санкції не нараховувались та не включені до позовних вимог.

Боржником порушено зобов`язання, встановлені договором, що призвело до подорожчання кредиту і збільшення процентної ставки що було погоджено сторонами кредитного договору у пункті 3.2.2 Договору.

З апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків та комісії, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Відповідач не скористалася своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 03.02.2025, тобто, дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2023 року ТОВ «Бізнес позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 451842-КС-006 про надання кредиту, а ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію щодо укладання договору № 451842-КС-006 шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7278 який було надіслано на номер її мобільного телефону.

12 березня 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір №451842-КС-006 про надання кредиту, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 2.1 договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 55 000 гривень на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика»

Відповідно до пунктів 2.2., 2.3. договору тип кредиту: кредит, строк на який надається кредит: 24 тижнів.

Згідно з пунктами 2.4., 2.5. договору стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000, фіксована; знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15063192, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.

Комісія за надання кредиту: 8250 гривень (п. 2.5 договору).

Відповідно до п.2.7 договору термін дії договору: до 27.08.2023.

Згідно з пп.7.3.1 п.7.3. договору, підписуючи цей договір позичальник підтверджує, що до укладання Договору отримав від Кредитодавця інформацію та документи, надання яких передбачено законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також умови договору і правила, що розміщені на сайті кредитодавця.

До підписання договору № 451842-КС-006 про надання кредиту від 12 березня 2023 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту від 12.03.2023, у якому було визначено суму кредиту, строк повернення кредитних коштів, процентну ставку, комісію за надання кредиту та інші умови договору (розділи 3, 4 паспорту споживчого кредиту). Паспортом споживчого кредиту передбачено, що позичальник має право безкоштовно отримати копію проекту договору про надання кредиту у письмовій чи електронній формі за своїм вибором (розділ 7 паспорту споживчого кредиту). Підписуючи паспорт споживчого кредиту, відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були надані, виходячи з обраних ним умов кредитування (розділ 7 паспорту споживчого кредиту).

Відповідно до довідок ТОВ Фінансова компанія «Елаєнс» відповідачу ОСОБА_1 12.03.2023 перераховані 25000грн, 25000грн., 5000грн., згідно з кредитним договором №484835-КС-001 від 12.03.2023

Факт укладення кредитного договору та отримання коштів відповідачем не оспорюється.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, за вказаним кредитом ОСОБА_1 має заборгованість, яка станом на 12.02.2024 становить 220412,60 гривень, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 55000 гривень; суми прострочених платежів за процентами 159589,85 гривень; суми прострочених платежів за комісією 5822,75 гривень. Проценти за користування кредитом нараховувались з 12.03.2023 до 16.04.2023 за зниженою процентною ставкою 1,15063192% в день, тобто 632,85 грн, а з 17.04.2023 до 27.08.2023 включно за стандартною ставкою 2% в день, тобто 1100,00 грн.

ОСОБА_1 на виконання умов договору сплачено 11920 грн, з яких 2427,25 грн зараховано на сплату комісії, 9492,75 грн - на погашення процентів (а.с. 11-13).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

Як встановлено судом, 12 березня 2023 року ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Бізнес Позика» електронний кредитний договір та підписала його у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На виконання умов договору 12 березня 2023 року ОСОБА_1 на картку перераховано кредитні кошти у розмірі 55 000,00 грн.

У позовній заяві ТОВ «Бізнес Позика» просив, крім тіла кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та заборгованість за комісією.

Задовольняючи частково позов ТОВ «Бізнес Позика» в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив в того, що сторони у кредитному договорі погодили процентну ставку у розмірі 1,15063192 % на день, а тому загальний розмір відсотків становить 106 318,39 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.

Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Це відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17.

Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою, вказаною у пункті 2.4. договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів (пункт 3.2. договору).

У договорі відображено графік платежів (пункт 3.2.3. договору).

Згідно з пунктом 3.2.1. договору у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в пункті 2.4. договору.

Відповідно до умов пункту 3.2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка за кредитом, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в пункті 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору, та до закінчення терміну дії договору.

Згідно з графіком платежів сторонами було погоджено, що якщо позичальник сплачує заборгованість згідно з графіком платежів (без порушень), вона повинна сплатити по договору 143040 грн, з яких по процентах - 79790 грн., оскільки з кожним платежем сума загального боргу на яку нараховується кожного дня проценти зменшується.

З наданого розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 в порушення передбаченого графіку платежів сплатила лише 11920 грн., чим порушила зобов`язання, встановлені договором, що призвело до подорожчання кредиту і збільшення процентної ставки, відповідно до пункту 3.2.2 кредитного договору.

Відповідно до графіку платежів відповідач повинна була внести другий плановий платіж 09.04.2023, у сумі 11 920,00 грн., однак такого платежу не здійснила, тому з 10.04.2023 почалось прострочення заборгованості за кредитом, а після спливу 7(семи) днів, починаючи з восьмого дня - 17.04.2023 по 27.08.2023 у позивача виникло право нараховувати проценти за користування кредитом по стандартній процентній ставці 2%.

Отже, заборгованість зі сплати процентів позивачем нараховано як з урахуванням встановленого умовами договору строку кредитування та плати за користування кредитом, так і з урахуванням недотримання самою відповідачкою умов договору щодо внесення суми періодичного платежу.

Апеляційний суд перевірив наданий позивачем розрахунок та встановив, що він проведений з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру відсотків, визначених в кредитному договорі та дійшов висновку, що заборгованість відповідача зі сплати процентів за користування кредитом становить 159 589,85 грн. з яких: нараховані за зниженою (пільговою) процентною ставкою 1,15063192%. - 13 289,85 грн. у період з 12.03.2023 по 16.04.2023 р. (включно) та нараховані за стандартною процентною ставкою 2,00000000% - 146 300 грн. у період з 17.04.2023 по 27.08.2023 (включно).

Щодо вимог про стягнення комісії.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення комісії суд першої інстанції мотивував рішення посиланням на приписи ч. 1, 2 статті 11, ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими Правлінням Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 (далі Правила № 49) та вважав умову про встановлення комісії за надання кредиту нікчемною, пославшись на правову позицію ВП Верховного Суду у справі № 444/9519/12 .

Такий висновок суду зроблено без повного з`ясування обставин справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому колегія суддів з ним не погоджується.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту.

Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

У паспорті споживчого кредиту, який підписаний позичальником, у розділі щодо орієнтованої реальної вартості кредиту міститься графа "Платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення кредиту". У цій графі міститься рядок «Комісія за надання кредиту», в якій передбачено одноразову сплату комісії в розмірі 8500 грн. за надання кредиту. Також в наступних строках вказано про відсутність витрат за послуги які можуть змінюватися протягом строку дії договору, відсутність платежів за послуги посередника, за додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для укладення договору, отримання кредиту.

У розділі кредитного договору «Права та обов`язки» сторін передбачено право позичальника на отримання інформації за договором згідно із законом, плата за одержання такої інформації ні в умовах кредитного договору, ні в паспорті споживчого кредиту, ні в графіку платежів не передбачена.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 року у справі №363/1834/17 (провадження 14-53цс21) зазначила про таке.

Закон № 1734-VIII (ЗУ Про споживче кредитування) у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

В цьому висновку Велика Палата Верховного суду зауважує, що згідно п. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року, що набрав чинності 19 жовтня 2019 року і положення якого зберігають свою чинність на день перегляду рішення суду першої інстанції), пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» виклали в такій редакції, згідно якої до загальних витрат за споживчим кредитом відносять витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цими ж змінами починаючи з 19 жовтня 2019 року визначено у частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Договір про надання кредиту № 451842-КС-00 від 12 березня 2023 року споживачу ОСОБА_1 передбачає одноразову сплату комісії за надання кредиту у розмірі 8500 грн. Наведені приписи ЦК України, ЗУ «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору прямо не вказували на недійсність умови кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту. Станом на час укладення кредитного договору частина перша статті 1 та частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачали можливість встановлення комісії за отримання (надання) кредиту.

Відмовляючи в частині вимог про стягнення комісії у зв`язку з нікчемністю умови про встановлення комісії, суд першої інстанції не надав належної правої оцінки змісту кредитного договору, паспорту споживчого кредиту, підписаного ОСОБА_1 , який є невід`ємною частиною кредитного договору, умови яких передбачають одноразову сплату комісії у розмірі 8500 гривень за надання кредиту. Умови кредитного договору, якими визначено права споживача, умови кредитування, визначені у паспорті споживчого кредиту, є зрозумілими та не дають підстав для висновку, що одноразова комісія за надання кредиту може передбачати плату за інші послуги, які банк зобов`язаний надати безкоштовно, а отже і для висновку про нікчемність такої умови.

Посилання суду на постанови ВП Верховного Суду у справах № 444/9519/12, № 727/5461/23 в обгрунтування висновку про нікчемність умови кредитного договору про встановлення одноразової комісії апеляційний суд відхиляє, оскільки умови кредитних договорів про встановлення комісії у справах, що переглядались Верховним Судом, є відмінним від умов кредитного договору у цій справі.

Також мотивуючи рішення щодо відмови у стягненні комісії суд першої інстанції помилково послався на нормативно правовий акт - Правила № 49, які визначають порядок визначення загальної вартості кредиту для банків, залишивши поза увагою ту обставину, що позивач ТОВ «Фінанси і Кредит» є небанківською установою, і для таких установ Постановою № 16 від 11.02.2021 року Правління Національного банку України затверджено Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, із змінами, внесеними згідно з Постановами Національного банку № 49 від 11.06.2021, № 27 від 14.03.2024, яку і належить застосувати при вирішенні цього спору.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що комісія за користування кредитом в розмірі 5822.75 гривень (з урахування часткової сплати) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Розрахунок заборгованості за вказаним кредитом проведено правильно, з урахуванням усіх здійснених відповідачем платежів. Загальна сума заборгованості становить 220412,60 гривень та складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 55000 гривень; суми прострочених платежів за процентами 159589,85 гривень; суми прострочених платежів за комісією 5822,75 гривень та підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилається на численну судову практику вирішення спорів з подібними правовідносинами судами апеляційної інстанції різних регіонів України.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах саме Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а тому посилання заявника на практику вирішення справ з подібними правовідносинами судами апеляційної інстанції не грунтується на законі.

Відповідно до статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення комісії, заборгованості за процентами, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, безпідставно застосувавши до спірних правовідносин Правила № 49, неповно з`ясував обставини справи, зокрема, залишив поза увагою умови кредитного договору, паспорту кредитного договору, у зв`язку з чим неправильно розрахував розмір заборгованості за процентами, безпідставно відмовив у стягненні комісії, що потягло за собою непраивльне визначення загальної заборгованості.

Тому рішення Луцького міськрайонного суду в частині стягнення кредитної заборгованості необхідно змінити, викласти резолютивну частину рішення в новій редакції.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні з позовом до суду ТОВ «Бізнес Позика» сплатило судовий збір у сумі 2644,95 грн.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено, то позивач має право на відшкодування витрат по сплаті судового збору у сумі 2644,95 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір» , якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Згідно з пунктом 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З апеляційної скарги вбачається, що ТОВ «Бізнес Позика» оскаржував рішення в частині відмови у позові, тому розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становив 1278,28 грн (852,20 грн. судовий збір відповідно до розміру відмовлених вимог в суді першої інстанції х150%).

Апеляційну скаргу позивача задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1278,28 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 376, 382, 384 , 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2024 року в цій справі в частині стягнення кредитної заборгованості та стягнення судових витрат змінити, виклавши резолютивну частину рішення у новій редакції.

«Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2023 року №451842-КС-006 у загальному розмірі 220412,60 грн. (двісті двадцять тисяч чотириста дванадцять гривень шістдесят копійок), з яких: 55000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 159589,85 грн. заборгованість за процентами, 5822,75 грн. заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 2644,95 грн. (дві тисячі шістсот сорок чотири гривні дев`яносто п`ять копійок) витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 1278,28 грн. (одну тисячу двісті сімдесят вісім гривень двадцять вісім копійок) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: