Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/95/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2025 року м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Леньо В.В., за участю секретаря судового засідання Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Виноградів, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виноградівська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що він самостійно виховує та утримує малолітніх дітей - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що із ОСОБА_2 заявник уклав шлюб 08.03.2014 року. За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На протязі останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Кожен з сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю.

Проживати разом із ОСОБА_4 однією сім`єю у заявника не має бажання.

ОСОБА_4 не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у заявника та у сім`ї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

ОСОБА_2 близько шести місяців, як пішла проживати окремо від своєї сім`ї та своїх дітей.

Заявником ОСОБА_1 , подано позов до Виноградівського районного суду про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 .

Мати дітей ОСОБА_2 самоусунулась від їх виховання та утримання, їх життям не цікавиться, зв`язків з дітьми не підтримує. Заявник ОСОБА_1 являється єдиним піклувальником малолітніх дітей, здійснює за ними постійний догляд, якого вони потребують, оскільки є малолітніми дітьми, самостійно здійснює її утримання та виховання. Фактично заявник є батьком, що самостійно виховує власних дітей.

Через військову агресію російської федерації на території України, для здійснення заходів щодо лікування дитини, оздоровлення та розвитку в безпечних умовах, заявнику необхідно встановити факт, що він самостійно виховує та самостійно утримує своїх неповнолітніх дітей.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, однак на адресу електронного суду, подав письмову заяву від 31.01.2025 року, про розгляд справи за його відсутності. Заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с.24-26).

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву від 03.02.2025 року, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги заяви підтримала, крім того, надала нотаріально посвідчену заяву від 01.2025 року, якою офіційно підтвердила ту обставину, що заявник ОСОБА_1 , самостійно виховує та утримує малолітніх дітей - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27-28).

Представник заінтересованої особи - Виноградівської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши на електронну адресу суду заяву від03.02.2025 року про проведення розгляду справи за його відсутності. (а.с.29-31).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Судом встановлено, що із ОСОБА_2 заявник уклав шлюб 08.03.2014 року про що у Виконавчому комітеті Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, складено відповідний актовий запис за № 3 (а.с.10).

За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей-донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23) та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Судом встановлено, що заявником ОСОБА_1 , подано позов до Виноградівського районного суду про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 , згідно даних ЄДРСР, 10.01.2025 року, Виноградівським районним судом відкрито провадження по справі №299/93/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, справу призначено до судового розгляду на 27.02.2025 року.

Згідно відомостей про реєстрацію місця проживання дітей, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі проживають в АДРЕСА_1 (а.с.14, 17).

Зазначені обставини не заперечуються і матір`ю дітей ОСОБА_2 , про що остання подала до суду нотаріально посвідчену заяву від 01.02.2025 року (а.с.28), що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком ОСОБА_1 , самостійного виховання малолітніх дітей та їх перебування на його повному фінансовому утриманні батька.

Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

До правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України та Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктом 2 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей не суперечить законодавству і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та має для заявника юридичне значення.

Відповідно до роз`яснень, що викладених в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

З вищенаведеного вбачається, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту перебування малолітніх дітей на особистому вихованні і утриманні заявника ОСОБА_1 , потрібно з метою захисту прав та інтересів його дітей та прав заявника як батька, у тому числі, вільного переміщення заявника, тощо. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що дана справа не пов`язана з вирішенням спору про право. Заявлені вимоги є підставними в повній мірі та такі, що підтверджуються належними доказами і відповідають якнайкращим інтересам дітей, а тому суд вважає за необхідне заяву задовольнити.

Керуючись ст. ст. 315, 317 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задоволити.

Встановити той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), самостійно виховує та утримує малолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий В. В. Леньо