РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 р. Справа № 597/1052/24

Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді - Торської І.В.

за участі секретаря судового засідання - Лопушняк З.П.,

за участі учасників справи:

представника позивачки адвоката Данильчука Н.Б.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Голоден О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Заліщики цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення понесених додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Данильчук Назарій Богданович, звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала в шлюбі з 12.09.2004 року у якому у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області 15.10.2018 року у справі №597/417/18 шлюб між нею і відповідачем розірвано. Спільна дочка сторін навчалася та являлася студенткою 4 роки у Фаховому коледжі УКД на денній формі навчання за спеціальністю «Право» на платній основі. Загальна вартість навчання становила 86 300 грн, половину з яких зобов`язаний сплатити відповідач. Враховуючи те, що донька навчається у м. Івано-Франківськ і не має там житла, позивачка винаймала для доньки квартиру. Витрати на оренду в період навчання дочки вона взагальному понесла 17950 грн., а тому вважає, що половину витрат на проживання доньки має сплатити відповідач. Просить стягнути з ОСОБА_1 понесених нею додаткових витрат на дитину в розмірі 52125 грн.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні 17.10.2024 року позивачка позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов з наведених у ньому підстав.

Представник позивачки - адвокат Данильчук Н.Б. в судовому засіданні позов підтримав з підстав та мотивів наведених у позовній заяві та поясненнях наданих в судових засіданнях.

Відповідач позовні вимоги визнав частково в частині стягнення додаткових витрат за навчання дитини, а саме від суми 11225 грн сплаченої 09.12.2023 р. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. Крім того вказав, що можливості сплатити додаткові витрати він немає, оскільки є не працевлаштований, здійснює догляд за братом який має інвалідність, а також сплачує аліменти позивачці на утримання неповнолітнього сина.

Представник відповідача - адвокат Голоден О.М. 12.09.2024 року подав суду відзив на позов в якому позовні вимоги визнав частково, а саме частини понесених додаткових витрат за навчання доньки сторін в період 2021-2022 роки, що складає 10225 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення понесених додаткових витрат за навчання сплачених в сумі 9 300 грн. - 27.08.2020 року в цій частині просить відмовити, як такі, які сплачені передчасно укладеного договору про навчання. Крім того, просить суд в цій частині вимог застосувати строк позовної давності. Всі інші витрати які позивачка понесла після 2023 року та згідно позовних вимог просить стягнути з відповідача, не підлягають до задоволення, оскільки сімейний кодекс України не передбачає понесення додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей. Разом з тим, в судовому засіданні частково змінив свою позицію щодо поданого відзиву та визнав позовні вимоги в частині від суми 11225 грн сплаченої 09.12.2023 р., що складає 5 625 грн. Додатково зазначив, що в частині стягнення витрат за навчання в період 2021-2022 р.р. в сумі 20 450 грн. такі не підлягають до задоволення, оскільки згідно квитанцій доданих до матеріалів справи такі позивачкою не сплачені.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.10.2005 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади від 26.02.2024 року ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з копією довідки від 01.09.2020 №5/20 ОСОБА_3 навчалася на першому курсі Коледжу «Університету Короля Данила» на денній формі навчання, за спеціальністю «Право». Термін закінчення навчального закладу 30.06.2021 р.

Відповідно до копії довідки від 12.10.2023 №2721 ОСОБА_3 навчалася на 4 курсі Фахового коледжу «Університету Короля Данила» на денній формі навчання, за спеціальністю «Право». Термін закінчення навчального закладу 30.06.2024 р.

Згідно з копією договору про надання платної освітньої послуги для підготовки молодшого бакалавра від 01.09.2020 №2020/КЮс-21, укладеного між Закладом вищої освіти «Університет Короля Данила» та ОСОБА_2 , здобувачем освіти є ОСОБА_3 вартість освітньої послуги становить за весь строк навчання складає 86 300 грн., а саме 2020/2021 18 600 грн; 2021/2022 20450 грн; 2022/2023 22500 грн; 2023/2024 24750 грн.

Згідно квитанцій №24 від 27.08.2020, від 25.05.2021, №29 від 01.12.2021, №38 від 11.05.2022, №30 від 09.12.2022, від 10.04.2023, №37 від 28.11.2023 та №1 від 23.04.2024 оплата здійснена за навчання ОСОБА_3 , загальна сума якої складає 86 300 грн.

Як вбачається з копії договору оренди від 25.01.2021 ОСОБА_3 винаймала у ОСОБА_5 квартиру у м. Івано-Франківськ строком на 5 міс 7 днів до 30.06.2021 року, орендна плата 4 000 гривень на місяць.

Відповідно до копії договору оренди від 07 листопада 2022 ОСОБА_3 винаймала у ОСОБА_6 квартиру у м.Івано-Франківськ строком на 2 місяці, орендна плата 5 500 гривень на місяць.

Згідно довідки №1166 від 04.06.2024 року ОСОБА_1 являється одержувачем щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу.

Отже, судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з понесенням позивачкою додаткових витрат на дитину та не участю відповідача у цих витратах.

Згідно з ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

В постанові Верховного Суду від 28.02.2019 року в справі № 466/532/16 (провадження № 61-42252св18) вказано, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання), та наявність правових підстав для застосування даної норми з урахуванням матеріального стану відповідача у цій справі не встановлено.

Верховний Суд в постанові від 24.07.2019 року (справа № 521/2016/16-ц, провадження № 61-31783св18) зазначив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст.199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21), у якій зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналізуючи матеріальне становище відповідача, суд зауважує, що відповідач не працює, являється одержувачем щомісячної грошової допомоги, як особа яка доглядає та проживає разом з особою інвалідом внаслідок психічного розладу, сплачує аліменти згідно судового наказу на утримання неповнолітнього сина.

З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат, які понесла позивачка на навчання доньки ОСОБА_3 у Фаховому коледжі «Університету Короля Данила» за період 2020-2023 р.р. в сумі 61 550 грн. згідно квитанцій №24 від 27.08.2020, від 25.05.2021, №29 від 01.12.2021, №38 від 11.05.2022, №30 від 09.12.2022, від 10.04.2023, підлягають до стягнення з відповідача в розмірі 30 775,00 грн., що складає частини. В задоволенні решти частини позовних вимог, як додаткових витрат понесених позивачкою на навчання дочки слід відмовити, оскільки дочка сторін є повнолітньою особою, а відтак відсутні правові підстави для застосування положень ст.185 СК України, а положення ст.199 СК України не передбачають можливість стягнення з одного з батьків на користь іншого додаткових витрат на утримання повнолітньої дочки або сина.

Відповідач просить до вимог позивача в частині стягнення додаткових витрат понесених за навчання в сумі 9 300 грн. згідно квитанції №24 від 27.08.2020 року застосувати строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Наслідки спливу позовної давності передбачені статтею 267 ЦК України.

Так, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі №826/13768/16(11-609апп18) визначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.

Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі №910/18560/16(12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог».

Позивачка до суду із позовом звернулася 15.07.2024 року.

Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 встановлено карантин з 12 березня 2020 року. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Відповідно до п.19 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, позивачкою не порушено строк позовної давності щодо вимог про стягнення понесених додаткових витрат на дитину.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення понесених додаткових витрат на оренду квартири під час навчання доньки.

Як вже зазначалось вище судом, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Разом з тим, позивачка не довела існування особливих обставин які належать саме до додаткових витрат на утримання дитини, які зумовили б необхідність в оренді квартири під час навчання, не навела мотивів відсутності гуртожитку на час такого навчання, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Таким чином, судом встановлено, що витрати на оренду квартири, які позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь, понесені при звичайному способі життя, та не викликані особливими обставинами, а відтак не є додатковими витратами у розумінні положень ст.185 СК України, у зв`язку з чим вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача витрат на оренду житла під час навчання дочки в розмірі 8 975 грн., що складає від 17 950 грн., не підлягають задоволенню судом.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

За змістом п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Оскільки позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за подачу позову, в порядку розподілу судових витрат з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 715,10 грн. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимоги. Іншу частину судового збору в сумі 496,10 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.4, 5,76,81,89,141, 206,263,265,268,274,279,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення понесених додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30 775 (тридцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 715 (сімсот п`ятнадцять) гривень 10 коп.

Судовий збір у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 10 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 28.01.2025 року.

Суддя І.В.ТОРСЬКА