У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м.Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Бучко Т.М.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою від 09 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

30 січня 2025 року суд отримав заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій заявниця просить ???накласти арешт на всі грошові кошти та на все майно належні ОСОБА_2 , в межах суми 519340 грн, накласти арешт на всі грошові кошти, належні ОСОБА_3 , межах суми 519340 грн, накласти арешт на автомобіль «Dacia», реєстраційни номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_3 .

Заяву мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 визнаний винним постановою Рівненського міського суду Рівненської області у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП, тобто в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу. Відповідач ОСОБА_3 є власникм автомобіля «Dacia», реєстраційни номер НОМЕР_1 , як зазначено у схемі місця ДТП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05 вересня 2024 року, пошкоджено належний їй автомобіль та завдано збитки у вигляді матеріальноїі моральної шкоди. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не вжили заходів стосовно сплати їй матеріальної та моральної шкоди, вбачається відсутність наміру проводити таке відшкодування зі сторони відповідачів, тобто існує реальна загроза невиконання рішення суду в майбутньому. Невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідачів призведе до неможливості фактичного стягнення грошових коштів в інтересах позивача.

Вивченням матеріалів поданої заяви на предмет дотримання вимог цивільного процесуального законодавства під час звернення до суду встановлено таке.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення. Таке обґрунтоване припущення може будуватись на доказах, аргументах, поведінці відповідача чи третіх осіб у співставленні з обставинами конкретної справи та предметом спору.

Враховуючи, що у відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 частково визнає позовні вимоги, заявниця не надала жодних доказів, що свідчать про відсутність наміру проводити відшкодування (зокрема доказів направлення відповідачам досудової вимоги про добровільне відшкодування завданої шкоди та відмови останніх у здійсненні такого відшкодування), та не навела переконливих аргументів, що відповідачі вчиняють дії, спрямовані на ухилення від виконання можливого рішення суду про задоволення позову, підстави для забезпечення позову відсутні, а отже, в задоволенні заяви належить відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя