УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року

м. Київ

справа №521/11397/22

провадження № 61-411ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада

2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

30 листопада 2023 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Саінчук А. О. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 6 808, 20 грн.

В обґрунтування вказаної заяви зазначала, що судові витрати позивача складаються зі сплати судового збору, на отримання інформації, на комісію банку, на проведення оцінки нерухомого майна, на поштову кореспонденцію, на кур`єрську доставку.

Вказувала, що суд першої інстанції не розподілив та не врахував судові витрати, які поніс позивач, які пов`язані з розглядом справи.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду від 06 грудня

2023 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року, заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково та доповнено резолютивну частину рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2023 року наступним абзацом.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду в розмірі 1 641 грн.

Суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, врахували принцип співмірності, адже позовні вимоги задоволено повністю, розумність судових витрат, та дійшли висновку про обґрунтованість витрат, пов`язаних із розглядом справи, які поніс позивач.

09 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Саінчук А. О. через підсистему «Електронний Суд» направила до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси

від 06 грудня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 03 грудня 2024 року.

У касаційній скарзі просить суд касаційної інстанції змінити мотивувальну частину рішення суду першої та апеляційної інстанцій та викласти їх в редакції цієї постанови та змінити резолютивну частину рішення шляхом задоволення заяви повністю та стягнення судових витрат у розмірі

6 808, 20 грн.

Також заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК України).

У частині першій статті 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання заявника підлягає задоволенню, оскільки копію повного тексту постанови Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року заявник отримав в електронному кабінеті 10 грудня 2024 року, що підтверджується карткою руху документа. Касаційну скаргу заявник направив до Верховного Суду 09 січня 2024 року, тобто протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного тексту судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити в відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права в подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди порушивши норми процесуального права, не врахували надані представником позивача докази на підтвердження понесених судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (частина перша статті 270 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду

(частина восьма статті 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23) зазначено, що: «у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16).

Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Як встановив суд першої інстанції, у серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особистої приватної власності на квартиру та в позовній заяві зазначив про орієнтовний розрахунок судових витрат, які він поніс або має понести, у розмірі 50 000 грн (гонорар адвоката за надання правової допомоги), додавши на підтвердження такого договір про надання правової допомоги № 9/22 від 07 березня 2022 року, рахунок № 1 від 05 серпня 2022 року, довіреність від 07 березня 2022 року, ордер про надання правової допомоги від 05 серпня 2022 року, додаткову угоду № 1 від 05 серпня 2022 року.

Зазначив одночасно в позові, що остаточний детальний розмір судових витрат буде наданий суду та направлений відповідачу до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у відповідності до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України.

30 вересня 2022 року представник відповідача подав до суду заяву в якій заперечував проти поданої заяви про ухвалення додаткового рішення та просив її залишити без задоволення.

29 листопада 2023 року позивач подав до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 6 808, 20 грн, посилаючись на вимоги частини третьої статті 134 та статті 270 ЦПК України.

Суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних

дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду в розмірі 1 641 грн, виходили із обґрунтованості вказаних витрат саме у наведеному розмірі.

Суди врахували принцип співмірності, адже позовні вимоги задоволено повністю, розумність судових витрат, та зробили висновок про обґрунтованість витрат, пов`язаних із розглядом справи, які поніс позивач, а саме: оплату звіту про незалежну оцінку ринкової вартості для сплати судового збору, на суму 1500,00 грн, що підтверджується квитанцією № б/н від 09 серпня 2022 року; поштове відправлення на суму 94,00 грн; поштове відправлення на суму 47,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі

№ 710/1367/20 (провадження № 61-18295св23), в додатковій постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 904/1101/23, в ухвалі Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 638/6853/21 (провадження № 61-16912св23) зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у

зв`язку з розглядом справи, зокрема і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані

протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до незгоди з установленими судами обставинами і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції, а тому подана касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження додаткового рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2023 року та постанови Одеського апеляційного суду від 03 грудня

2024 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська