МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_________
Пр. №2/521/916/25
23 січня 2025 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.,
при секретарі - Замниборщ А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, уточненим у подальшому до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_3 , посилаючись на те, що відповідачка у справі ОСОБА_2 є її рідною донькою, місцезнаходження якої на даний час невідомо.
Зазначила, що відповідачка до 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , шлюб з яким 01 червня 2017 року було розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила доньку ОСОБА_5 , в свідоцтві про народження якої відомості про батька внесені з урахуванням ч.1 ст. 135 СК України.
Вказувала, що дитина з народження проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності чоловіку її другої доньки ОСОБА_3 , хоча вона разом з дитиною зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить їй та відповідачці на праві власності.
Стверджувала, що від самого народження дитини, відповідачка постійно ухилялась від своїх батьківських обов`язків, ніяким чином не піклувалася про дитину, не проявляла жодної заінтересованості в її подальшій долі, не цікавилася та не цікавиться її успіхами, станом її здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання дитиною освіти, та взагалі з нею не спілкується.
Позивачка зазначила, що дитина повністю знаходиться на її вихованні та утриманні, оскільки відповідачка ухилялася та ухиляється від виховання та утримання малолітньої доньки, тому вона була змушена звернутися до суду з даним позовом.
Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з відповідачки на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою суду від 13 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків (а.с.).
Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 101-102).
Ухвалою суду від 23 січня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 152).
Позивачка та їх представник, діючий за ордером від 23 травня 2024 року в судове засідання не з`явились, надали заяву про підтримання позовних вимог та просили суд розглянути справу за їх відсутністю (а.с. 13,14,150).
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. ).
Представник органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав заяву про підтримання позовних вимог, просив їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутністю (а.с.).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету у спорі ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала письмові пояснення та фотофіксацію по справі, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу за їх відсутністю (а.с113-122).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.
За положеннями ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною донькою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про зміну імені (а.с.32,34,87).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4
01 червня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.33).
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила доньку ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.16,84).
Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №М1-213234-ю/о від 20 вересня 2024 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.112).
Відповідно до інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в свідоцтві про народження малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відомості про батька внесені з урахуванням ч.1 ст. 135 СК України (а.с.43).
Малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 26 червня 2018 року (а.с.17).
Встановлено, що дитина проживає разом з бабусею ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі, яка належить на праві власності чоловіку другої доньки позивачки- ОСОБА_3 (а.с.90).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 .
Встановлено, що відповідачка не піклується про дитину, не проявляє жодної заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом її здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання дитиною освіти, та взагалі з нею не спілкується.
Отже, відповідачка з народження доньки, її вихованням не займається, матеріально її не забезпечує.
Дитина повністю знаходиться на вихованні та утриманні бабусі.
До висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийшов орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, який дав відповідний висновок від 27 грудня 2024 року № П-2270 (а.с. 146-149).
Отже, в процесі судового розгляду встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , участі у вихованні та утриманні малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не приймає, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.
Доказів, що спростовують зазначене відповідачкою суду не надано.
У відповідності до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За положеннями ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ч. ч. 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В процесі судового розгляду встановлено, що відповідач з дитиною не спілкується і добровільно матеріальну допомогу на її утримання не надає.
За таких обставин, суд вважає необхідним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки судом достовірно встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймаючи участі у вихованні та утриманні доньки.
Таким чином, позивачка обґрунтовано звернулася до суду з даним позовом, оскільки позовні вимоги відповідають інтересам малолітньої дитини.
Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України.
Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів №2901-IV від 22 вересня 2005 року, №2037-VIII від 17 травня 2017 року).
Відповідно до частити 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За таких обставин, суд вважає, що з відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 08 серпня 2024 року, та до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.
Судовий збір по справі становить 2422,40 грн., з яких сплачено позивачкою при зверненні до суду 1211,20 (а.с. 1).
Керуючись ст. ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 284, 288, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини- задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 30 січня 2025 року.
Суддя: О.М. Сегеда