ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1292/25 Справа № 186/559/24 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024 року ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (а.с. 1-6), в обґрунтування якого посилалось на те, що згідно Договору №GL3N216953 про відступлення прав вимоги від 24 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за №283, право вимоги за кредитним договором №877384/ФЛ від 14 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Новий Кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів.

Первинний кредитор ПАТ КБ "Надра" відступив права вимоги за кредитним договором №877384/ФЛ від 14 серпня 2008 року на користь ТОВ «ФК«Дніпрофінансгруп», разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» 14 серпня 2008 року укладено кредитний договір №877384/ФЛ, на підставі якого ПАТ КБ «Надра» надав відповідачу кредитні кошти у сумі 29 200,70 доларів США.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору, між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» укладено договір поруки №877384/ФЛ-П, відповідно до якого відповідач, у разі невиконання відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, стає солідарним боржником та відповідає перед банком всім своїм майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами (п. 1 вказаного договору Поруки).

У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «Надра» звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року в справі №186/971/15-ц стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 112,25 доларів США і 26 693,00 гривень пені, однак відповідачі не вчинили жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості

В даному випадку, умовами п. 1.2. договору поруки, поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання Зобов`язань, вказаних у п.1.1. цього Договору повністю чи в будь-якій його частині як від Позичальника так і Поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність Поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини Зобов`язання, так і при невиконанні Позичальником Зобов`язань в цілому (п.1.3 договорів Поруки) Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (п.1.4 договорів Поруки) Поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами Кредитного договору (п.1.5 договорів Поруки).

Відтак, сторонами на підставі приписів ст. ст. 6, 554, 628 ЦК України в умовах Договору поруки було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором - чітко визначено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник.

Таким чином, вищевказані обставини вказують на чітку наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 за договором поруки 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки за законом поручитель відповідає в тому обсязі, що і боржник, якщо інше не визначено в договорі.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України). Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року до 31.10.2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено до 01 липня 2023 року.

В той же час, з початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022 року, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 року Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто, було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин.

З огляду на вищевикладене, оскільки трирічна позовна давність відраховується з дати нарахування інфляційних витрат та 3% річних, а саме з 01 травня 2017 року, враховувати зміни до ЦК України, які введені в дію на підставі Закону України № 540-ІХ з 02.04.2020 та Закону України №2120-IX з 17.03.2022, то позовна давність щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних, починаючи з 02 квітня 2020 року була продовжена та станом на дату подачі цього позову не пропущена.

Відповідно до розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 29 112,25 доларів США, за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року, розмір нарахованих 3% річних на суму боргу становить 4 208,91 доларів США, що складається з: 3% річних 4 208,91 доларів США.

Оскільки, судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор - позивач вправі вимагати стягнення з боржника відповідача в судовому порядку сум 3% процентів річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 4 208,91 доларів США; стягнути з відповідачів судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року у задоволенні позову ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, відмовлено в повному обсязі (а.с. 82-85).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» подало апеляційну скаргу (а.с. 87-90), посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшло електронне звернення відповідача, в якому просить розглядати справу без її участі та взяти аргументи викладені у відзиві на позов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/971/15-ц від 01 вересня 2015 року за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги були задоволені; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_2 , на користь ПАТ «КБ «Надра» вул. Артема, буд.15, м. Київ к/р 7002 в ОПЕРУ НБУ м. Києва, МФО 380764, заборгованість за кредитним договором №877384/ФЛ від 14 серпня 2008 року, яка станом на 27 травня 2015 року становить 29 112 (двадцять дев`ять тисяч сто дванадцять) доларів США 25 центів та 26 693 (двадцять шість тисяч шістсот дев`яносто три) гривні 00 копійок, які складаються з заборгованості за сумою кредиту 25 060 (двадцять п`ять тисяч шістдесят) доларів США 20 центів, заборгованості по відсотках за користування кредитом 4052 (чотири тисячі п`ятдесят два) долара США 05 центів, заборгованості по пені 26 693,00 гривень.

Рішення набрало законної сили 14 серпня 2015 року.

Додатковим рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2015 року було доповнено резолютивну частину заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_1 , судові витрати у розмірі 4 961 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят одну) гривню 14 копійок; стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_2 , судові витрати у розмірі 4 961 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят одну) гривню 14 копійок.

24 квітня 2020 року було укладено договір №GL3N216953 про відступлення права вимоги між ПАТ КБ «Надра» на користь ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», за яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №877384/ФЛ від 14 серпня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строку на його пред`явлення.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/971/15-ц від 07 грудня 2020 року в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явлення було відмовлено. Судом встановлено, що стягувач не звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа, такий лист не видавався і на виконанні не перебував.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ "ФК"Дніпрофінансгруп" на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року залишено без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені в позові до стягнення три проценти річних та інфляційні втрати позивачем нараховано на суму, яку стягнуто рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року, за результатами винесення якого позивачу відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання та дійшов висновку, що оскільки 3 % річних та інфляційні втрати позивачем нараховано до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні, тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Колегія суддів, перевіривши оскаржене рішення суду, не може повною мірою погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Висновки суду першої інстанції про те, що зобов`язання між сторонами є натуральним, а тому положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню, на думку колегії суддів є помилковими виходячи з наступного.

Так, Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц здійснив тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України та дійшов висновку про те, що:

1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

В указаній справі, дійшовши висновку про натуральний характер зобов`язання, суд касаційної інстанції виходив з того, що вимога кредитора не може бути захищена в судовому порядку за спливом позовної давності.

Разом з тим, у справі, що переглядається основна вимога кредитора вже захищена у судовому порядку рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року у справі №186/971/15-ц, за яким з відповідачів стягнуто солідарно суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним.

При цьому та обставина, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа у справі №186/971/15-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №877384/ФЛ від 14 серпня 2008 року, яка станом на 27 травня 2015 року становить 29 112,25 дол. США та 26 693,00 грн, які складаються з заборгованості за сумою кредиту 25 060,20 дол. США, заборгованості по відсотках за користування кредитом 4 052,05 дол. США, заборгованості по пені 26 693,00 грн та судових витрат в розмірі по 4 961,14 грн з кожного, а також відмовлено в поновленні строку для пред`явлення його до виконання, не має правового значення, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18).

Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У даному випадку розмір заборгованості вже встановлений судовим рішенням у справі №186/971/15-ц, яке набрало законної сили, та складає 29 112,25 дол. США та 26 693,00 грн.

Схожий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі №759/4755/19 (провадження №61-14506св20), від 29 листопада 2023 року у справі №753/1527/22 (провадження №61-9430св23).

Суд першої інстанції вказаного не врахував та не звернув уваги, що оскільки кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема містяться і в постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №204/3530/17, від 17 лютого 2021 року у справі №303/7132/18.

Із розрахунку, наведеному позивачем у позовній заяві вбачається, що 3 % річних позивачем були нараховані на загальну суму заборгованості 29 112,25 дол. США стягнутої рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року, на яку позивач мав право нарахувати 3 % річних.

При цьому, відповідач, в силу вимог ст. 130, 131 ЦПК України повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, не надав суду докази, які б спростовували, як факт невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором кредиту так і його забезпечення. Не спростовано і розрахунок (спосіб та метод) нарахування 3% річних застосований позивачем, що є процесуальним обов`язком боржника.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин та помилково вважав, що 3% річних позивачем нараховано до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні, внаслідок чого помилково не взяв до уваги вказані вище правові висновки Верховного Суду та відмовив повністю у задоволенні обґрунтованих позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням судового рішення, що набрало законної сили, позовні вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» слід задовольнити та стягнути з з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 4 208,91 доларів США за період з 01 травня 2017 року до 23 лютого 2022 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно ст. 141 ЦПК України та враховуючи задоволення апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" судові витрати по справі, а саме: судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 4 542,00 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року скасувати з ухваленням нового рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 4 208,91 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" судові витрати по справі, а саме: судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна