ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 січня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 744/645/24

Головуючий у першій інстанції Смага С. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/283/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Національної поліції в Чернігівській області,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Чернігівській області на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2024 року (місце ухвалення - м. Семенівка, дата складення повного тексту судового рішення 13.11.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про зобов`язання повернути мобільний телефон та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Семенівського ВП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про зобов`язання повернути мобільний телефон, USB-шнура та відшкодування шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що 17.01.2019 його було затримано працівниками поліції в м. Семенівка Чернігівської області і під час обшуку його в районному відділі поліції у присутності понятих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який проводив старший інспектор - черговий Семенівського ВП ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено у нього мобільний телефон «ASTRO» чорного кольору та USB-шнур, вартість яких не пам`ятає.

Вказує, що у листопаді 2021 року він звернувся в Семенівський районний відділ поліції за своїм телефоном, який був у нього вилучений, проте працівники поліції його направили до Новгород-Сіверського районного відділу поліції і наголошували на тому, що всі вилучені речі направили до Новгород-Сіверського районного відділу поліції в Чернігівській області. Згодом він звернувся до Новгород-Сіверського районного відділу поліції, де йому пояснили, що з Семенівського районного відділу поліції ніяких його речей не надавали і запропонували звертатися до Семенівського районного відділу поліції в Чернігівській області.

Позивач зазначає, що звертався неодноразово до Семенівського районного відділу, але йому відмовляли, у зв`язку з чим він звернувся до місцевої прокуратури м. Семенівки Чернігівської області і йому прокурор без ніяких заяв повідомив, що у всьому вони розберуться та повідомлять, але відповіді йому надано не було і телефон ніхто не повернув.

Наголошує, що оскільки йому не повернули телефон, він вимушений був придбати новий телефон, на який витратив кошти у сумі 3462 грн і оскільки він знаходиться у місті позбавлення волі, він звертався до органів держави (БЮРО в м. Київ) і йому надали відповідь про те, що з даними питаннями потрібно звертатися до суду.

Крім того посилається, що його найближчим часом звільнятися з місць позбавлення волі і мати придбала йому новий телефон, витративши кошти в сумі 6247,01 грн.

У позові ОСОБА_1 просив зобов`язати Семенівське ВП ГУНП в Чернігівській області повернути йому мобільний телефон та USB-шнур та стягнути кошти у розмірі 9709,01 грн у відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Семенівського районного суду від 06.08.2024 замінено первісного відповідача Семенівське ВП Головного управління Національної поліції у Чернігівській області належним відповідачем - Головним управлінням Національної поліції у Чернігівській області.

Рішенням Семенівського районного суду від 08.11.2024 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Чернігівській області повернути ОСОБА_1 мобільний телефон НОМЕР_1 та USB-шнур, вилучені у нього згідно протоколу затримання особи, засудженої за вчинення кримінального правопорушення, від 17.01.2019. В решті позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що твердження відповідача про повернення мобільного телефону та USB-шнура матері позивача ОСОБА_5 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_5 , а інших доказів відповідачем не надано, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Також за висновком суду, позивачем не доведено належними і допустимими доказами заподіяння йому відповідачем моральних страждань внаслідок неповернення речей, а витрата грошових коштів на придбання нового мобільного телефону його матір`ю не може вважатись матеріальною шкодою.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник Головного управління Національної поліції у Чернігівській області О. Стаценко звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Семенівського районного суду від 08.11.2024 в частині зобов`язання повернути ОСОБА_1 мобільного телефону НОМЕР_1 та USB-шнура, вилучені у нього згідно протоколу затримання особи, засудженої за вчинення кримінального правопорушення, від 17.01.2019.

За доводами скарги, на підтвердження передачі речей ОСОБА_1 була складена розписка про передачу вилучених речей, а саме: мобільного телефону марки «Astro» в корпусі чорного кольору з USB-шнуром його матері ОСОБА_5 , проте під час повномасштабного вторгнення рф на територію України та на м. Семенівка Чернігівської області вся документація, яка зберігалась в СПД №1 (м. Семенівка) Новгород - Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області була знищена, в тому числі і документи, які підтверджували передачу вищевказаних речей ОСОБА_1 його матері - ОСОБА_5 , що підтверджується листом СПД №1 Новгород - Сіверського РВП ГУНП за №15206/124/46-2024 від 20.08.2024 року.

Заявник вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив наданий Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області лист за №15206/124/46-2024 від 20.08.2024, в якому зазначено, що вилучений під час затримання позивача телефон марки «Astro» в корпусі чорного кольору з USB-шнуром були відданні під розписку його матері ОСОБА_5 .

Заявник не погоджується з висновками суду першої інстанції про спростування передачі речей позивача його матері, оскільки суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини справи та не надав жодних висновків щодо наданих Головним управлінням доказів, а саме лист начальника СПД №1 Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області №15206/124/46-2024 від 20.08.2024, в якому вказано, що телефон Astro» в корпусі чорного кольору з USB-шнуром буле передані ОСОБА_5 .

Як стверджує заявник, суд першої інстанції не врахував викладені обставини у вищевказаному листі, проте врахував лише пояснення матері позивача заінтересованої особи ОСОБА_5 , тому вважає, що суд першої інстанції не надав оцінку наданому ГУНП в Чернігівській області доказу та не мотивував його відхилення, а лише врахував покази заінтересованої особи, а саме матері позивача ОСОБА_5 , чим порушив норми процесуального законодавства.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду учасниками справи подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 17.01.2019 ОСОБА_1 був затриманий на підставі вироку Семенівського районного суду Чернігівської області від 23.05.2018, яким його було засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років (а.с. 79-82).

Згідно відомостей протоколу про затримання особи, засудженої за вчинення кримінального правопорушення від 17 січня 2019 року, складеного старшим інспектором черговим Семенівського відділення поліції Новгород-Сіверського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Кекухом Д.А., у затриманого ОСОБА_1 було виявлено та вилучено мобільний телефон «Astro» чорного кольору та USB-шнур (а.с. 3-4).

З матеріалів справи, зокрема відзиву на позов, убачається, що мобільний телефон та USB-шнур були передані матері позивача ОСОБА_5 , проте під час повномасштабного вторгнення рф на територію України вся документація, яка зберігалась в СПД № 1 (м. Семенівка) Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області, була знищена, в тому числі і документи, які підтверджували передачу вищевказаних речей ОСОБА_1 його матері ОСОБА_5 (а.с. 40-45), що підтверджується листом начальника СПД № 1 (м. Семенівка) Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області, підполковника поліції В. Єрмоленка від 20.08.2024 (а.с. 46).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що оскільки йому не повернули телефон, він вимушений був придбати новий телефон, у зв`язку з чим йому була завдана матеріальна та моральна шкода.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що твердження відповідача про повернення мобільного телефону та USB-шнура матері позивача ОСОБА_5 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_5 , а інших доказів відповідачем не надано, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Також за висновком суду, позивачем не доведено належними і допустимими доказами заподіяння йому відповідачем моральних страждань внаслідок неповернення речей, а витрата грошових коштів на придбання нового мобільного телефону його матір`ю не може вважатись матеріальною шкодою.

Рішення суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Чернігівській області повернути мобільний телефон та USB-шнур, в іншій частині рішення суду не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині задоволених позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Національної поліції в Чернігівській області повернути ОСОБА_1 мобільний телефон та USB-шнур, які були вилучені згідно протоколу затримання особи від 17.01.2019.

З висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Як убачається з матеріалів справи, згідно листа начальника СПД № 1 (м. Семенівка) Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області від 20.08.2024, всі вилучені речі у гр. ОСОБА_1 під час його затримання 17.01.2019, а саме мобільний телефон «Astro» чорного кольору та USB шнур були передані його матері ОСОБА_5 . Під час повномасштабного вторгнення у боку рф 24.02.2022 всі документи, які зберігались в СПД № 1 (м. Семенівка) Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області, включаючи підтверджуючі документи передачі вищевказаний речей гр. ОСОБА_1 його матері, були знищені (а.с. 108).

Апеляційний суд враховує, що згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду належних і допустимих доказів на підтвердження знищення документів передачі речей ОСОБА_1 його матері, зокрема не надано акту знищення таких документів.

Отже посилання в апеляційній скарзі , що на підтвердження передачі речей ОСОБА_1 була складена розписка про передачу вилучених речей, а саме: мобільного телефону «Astro» чорного кольору та USB шнура, є необґрунтованими.

Крім того, допитана в судовому засіданні суду першої інстанції як свідок мати позивача ОСОБА_5 зазначила, що мобільний телефон її сина та USB шнур поліцейські їй не передавали та не повідомляли, що ці речі знаходяться у них, що підтверджується протоколом судового засідання від 07.10.2024 (а.с. 67-4) та записом технічної фіксації, що відповідачем не спростовано.

Враховуючи викладене, наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, проте висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 30.01.2025.

Головуючий Судді :