УХВАЛА

03 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 643/9007/18

провадження № 61-16164ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2

про поділ спільного майна.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частини автомобіля СНЕRY ТІGGО дн НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки СНЕRY ТІGGО дн НОМЕР_1 у розмірі 124 250 грн.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на автомобіль СНЕRY ТІGGО дн НОМЕР_1 .

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задоволено частково.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вклади у АО КБ «ПриватБанк» за договорами SАМDNWFD201 від 14 січня 2016 року та SАМDNWFD401 від 26.01.2017р., виділивши у власність кожного по 1 580, 11 доларів США та по 60 149, 21 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

У грудні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк

для виконання вимог ухвали.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк заявник направив матеріали на усунення недоліків. Однак вимоги ухвали судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2024 року виконано заявником не у повному обсязі.

У порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у матеріалах, поданих на усунення недоліків, заявником не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Абзацом 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

В уточненій редакції підставою касаційного оскарження заявник зазначає те, що суд не дослідив зібрані у справі докази. Однак відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Однак у матеріалах, поданих на усунення недоліків касаційної скарги, заявник

не зазначає обґрунтування того, у чому полягає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права відповідно до приписів частини другої статті 389 цього Кодексу. Отже, Верховний Суд позбавлений можливості зробити висновок про обґрунтованість підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу, оскільки заявником не зазначено відповідні підстави

та, відповідно, відкрити касаційне провадження на підставі пунктів 1- 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Оскільки у відведений судом строк, станом на 03 лютого 2025 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2024 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу потрібно вважати неподаною та повернути.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець