ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1258/25 Справа № 172/988/24 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Лопаковій А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Попаснянської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , спадкоємцями після смерті якого є його дружина ОСОБА_1 та троє синів ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Позивачі зазначають, що за життя ОСОБА_5 придбав домоволодіння, яке складає 11/20 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок складається із двох квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Частки на цю садибу у житловому будинку були виділені власникам квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , проте у них, як спадкоємців не залишилося документів про цей поділ та його реєстрацію, але свідчить інформаційна довідка від 13 березня 2024 року із ДРРП на квартиру АДРЕСА_4 , власником якої є спадкоємець співвласника ОСОБА_7 .

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло, у тому числі зазначене вище домоволодіння, яке складає 1/1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яку прийняли після померлого у рівних частках по 1/4 на кожного, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 жовтня 2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , спадкоємцем якого є ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після померлого і успадкував 1/4 частки земельної ділянки № НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25 січня 2022 року.

Позивачі зазначаєть, що 28 лютого 2024 року звернулися до державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , однак отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з неможливістю завершення спадкування. Спадкова справа була заведена Попаснянською державною нотаріальною конторою за № 388-2018, але отримати свідоцтва про права на спадщину неможливо у зв`язку з воєнним станом, повномасштабним вторгненням росії на територію України, зокрема, м. Попасна Луганської області.

На підставі викладеного, просили суд визнати за кожним з них право власності на 1/4 частку домоволодіння, яке складається із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачі не надали суду належних та допустимих доказів звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , яка не була закінчена з підстав окупації та втрати документів.

Не погодившись з таким рішення суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 звернулися з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин у справі, у зв`язку із чим безпідставно відмовив у задоволенні позову, не дослідив належним чином надані докази на підтвердження заявлених вимог. Вказують, що суд не дослідивши та не оцінивши свідоцтва про право на спадщину та отриману ними відмову нотаріуса, прийшов до необґрунтованого висновку про не підтвердження матеріалами справи відкриття спадкової справи, коло спадкоємців та спробу продовжити спадкування й такі висновки суду суперечать як обставинам справи, так і нормам матеріального права щодо спадкування, які суд першої інстанції не врахував та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 .

За життя ОСОБА_5 придбав домоволодіння, яке складає 11/20 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором від 30 серпня 1991 року, житловий будинок 11/20 частки зареєстрований Попаснянським районним бюро технічної інвентаризації 16 вересня 1991 року у реєстровій книзі № 8 під реєстраційним номером 1243.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину, виданого 29 жовтня 2019 року державним нотаріусом Попаснянської державної нотаріальної контори Водолазько Т.Ф. спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_1 та три сини ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 у вигляді земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 6,3219 га, кадастровий номер :15:004:0128.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 .

28 лютого 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 звернулися до державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , однак отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю у Державному реєстрі речових прав інформації щодо права власності на нерухоме майно за померлою особою.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця або місцезнаходження нерухомого майна чи основної його частини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.п. 2.8 п. 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо спадщина була відкрита на окремих територіях України до початку їх тимчасової окупації, введення воєнного стану та щодо якої спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі, але не була закінчена, внаслідок знищення спадкової справи або відсутності доступу до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією чи веденням бойових дій, будь-який (будь-яка) приватний нотаріус (державна нотаріальна контора), до якого (якої) звернувся спадкоємець для завершення спадкування, продовжує провадження такої спадкової справи на підставі відповідної заяви спадкоємця.

Згідно з п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі звернення спадкоємця з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину для завершення спадкування щодо спадщини, яка була відкрита на окремих територіях України до початку їх тимчасової окупації, введення воєнного стану та щодо якої спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі, але не була закінчена, внаслідок знищення спадкової справи або відсутності доступу до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією чи веденням бойових дій, приватний нотаріус (державна нотаріальна контора), до якого (якої) звернувся спадкоємець, має перевірити факти, передбачені законом, та витребувати необхідні документи. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Судом встановлено, що у 2018 році помер ОСОБА_5 , у 2021 році помер ОСОБА_6 , на теперішній час м. Попасна, де розташовувалася Попаснянська державна нотаріальна контора є тимчасово окупованою територією України, позивачі у встановлений законом строк не зверталися до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, однак повинні були подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання у визначений законом строк, до окупації м.Попасного.

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що оскільки позивачі не надали належних та допустимих доказів звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк та відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , яка не була закінчена з підстав окупації та втрати документів чи іншої поважної причини, заявлені вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задоволенню не підлягають.

З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відмову у задоволенні позову, через їх недоведеність належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що на підтвердження заявлених вимог суду надано належні докази, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки скаржниками не надано належних до допустимих доказів на підтвердження своїх вимог у розумінні норм цивільно-процесуального законодавства України, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях й наведені в апеляційній скарзі докази, на які посилаються скаржники, були предметом дослідження у суді першої інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні позову та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані скаржниками до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання скаржників в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржників, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 ст. 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна