532/2003/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Назарьової Л. В,

з участю секретаря судового засідання - Маляренко І. М,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача Волошко А. В,

відповідач АТ «Банк Форвард»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Н. М,

- приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т. Л,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2024 до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису № 930 від 25 вересня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталією Миколаївною про стягнення заборгованості таким, що не підлягає виконанню і стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 10 832,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що із Автоматизованої системи виконавчого провадження стало відомо про примусове виконання виконавчого напису № 930, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н. М. 25.09.2019 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 24390,2 грн. Однак наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатися обґрунтованою, оскільки позивач жодних грошових, кредитних коштів від відповідача не отримувала, кредитні та/або інші договори з АТ «Банк Форвард» позивач не укладала, правова природа та підстави нарахування заборгованості позивачу не відомі. Посилання на заборгованість у сумі 24390,2 гривень, яку нарахував нотаріус, не підтверджується жодними доказами.

Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки стягувачем не було надіслано на адресу боржника вимогу про погашення простроченої заборгованості із зазначенням суми погашення, та не було повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні. Таким чином відповідач позбавив можливості боржника добровільно виконати вимогу, яку б останній міг отримати. Відтак, на момент вчинення виконавчого напису нотаріус не переконався в безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а також вчинив виконавчий напис за відсутність необхідних документів, передбачених Переліком документів, на підставі яких стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Неотримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором та вчиненням виконавчого напису позбавило можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Крім цього, виконавчий напис вчинений нотаріусом 25.09.2019 року без дотримання строку, встановленого законом для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, що у свою чергу є порушенням законодавства.

Також зазначає, що постановою приватного виконавця від 23.01.2020 року було накладено арешт на кошти боржника. В межах виконавчого провадження із позивача було стягнуто 15 217,06 грн, із яких 2000,00 грн в рахунок погашення витрат виконавчого провадження, 2439,02 грн в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця та 10 832,04 грн в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем. Відтак, вважає, що кошти в сумі 10 832,04 грн набуті відповідачем безпідставно, та фактично були стягнуті на користь відповідача, як стягувача, в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Позивач, ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Позивач ОСОБА_1 02.10.2024 року подала до суду заяву, в якій прохала судові засідання проводити за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача, АТ «Банк Форвард», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, шляхом оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв. Відзив не подавав.

Треті особи, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Н. М. і приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т. Л, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, шляхом оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомляли. Заяв про відкладення розгляду справи та письмових пояснень по суті позову не подавав.

Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталією Миколаївною, на підставі статей 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 930, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором № 105829556 від 22.04.2013 року, укладеним із ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД» (стягувач). Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.12.2017 року по 29.01.2018 року в сумі 23540,2 грн, яка складається із: 23540,2 грн - заборгованість за сумою кредитом; 0,00 грн - заборгованість за процентами; 0,00 грн - плата за пропуск мінімальних платежів. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати зі стягувача в розмірі 850,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню з боржника становить 24390,2 (двадцять чотири тисячі триста дев`яносто гривень 20 копійок) грн (а.с. 11).

04.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т. Л. на виконання виконавчого напису № 930, виданого 25.09.2019 року приватним нотаріусом КМНО Незнайко Н. М, відкрито виконавче провадження №60481119, про що винесено постанову про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість у розмірі 24390,2 грн (а.с. 6).

У межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т. Л. 23.01.2020 року винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Крім цього, виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 28829,2 грн (а.с. 7-8).

Також судом установлено, що в межах виконавчого провадження № 60481119 з ОСОБА_1 стягнуто 15 271,06 грн, із яких: 2000,00 грн в рахунок погашення витрат виконавчого провадження, 2439,02 грн в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця, 10 832,04 грн в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем (а.с. 12).

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.

Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-ХІІ виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно- правової відповідальності, це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону «Про нотаріат»).

Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить й Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця.

Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат».

Отже, встановлена законом процедура стягнення боргу підставі виконавчого напису нотаріуса не вважається дотриманою (виконана), якщо боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Так, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

При цьому, ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Отже, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (правовий висновок, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2020 року у справі №674/918/17).

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Із матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Банк Руский Стандарт» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 105829556 шляхом підписання Заяви від 20.04.2013 року. Зазначений договір нотаріально не посвідчений (а.с. 9-10).

При цьому, суд звертає увагу, що спірним виконавчим написом запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором №105829556, укладеним між нею та ПАТ «Банк Руский Стандарт» саме 22.04.2013 року.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 має безспірну заборгованість перед АТ «Банк Форвард», за кредитним договором № 105829556 від 22.04.2013 року, за яким звернуто стягнення відповідно до виконавчого напису нотаріуса, а також, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не перевірив умови, за наявності яких можна вчинити виконавчий напис на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, чинного на момент вчинення нотаріальних дій.

На підставі викладеного, та враховуючи, що нотаріусом не дотримано вимог щодо порядку вчинення виконавчого напису, відповідачем нотаріусу не були надані необхідні документи, передбачені переліком, які підтверджують безспірність заборгованості, при цьому сам факт подання АТ «Банк Форвард» приватному нотаріусу нотаріально не посвідченого договору, є підставою для відмови у видачі виконавчого напису, до того ж виконавчий напис вчинено без дотримання строку, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 930, вчиненого 25.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнай- ко Н. М.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3, 7, 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку: строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) будь-яким майном (активами), у тому числі коштами банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) на майно (активи), у тому числі кошти банку, не допускається; забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, пред`являються тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними (ч. 8 ст. 49 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів у процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України: від 13 червня 2016 року у справі №6-1123цс16, від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15. Аналогічні за змістом висновки щодо застосування норм матеріального права сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 13 березня 2018 року у справі №910/23398/16, від 22 серпня 2018 року у справі №559/1777/15-ц.

Судом установлено, що предметом позову ОСОБА_1 є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з АТ «Банк Форвард» безпідставно набутих грошових коштів у сумі 10832,04 грн, стягнутих в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем за виконавчим написом № 930, вчиненого 25.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н. М, в межах виконавчого провадження № 60481119.

Зазначений позов був пред`явлений до суду 03 вересня 2024 року, про що свідчить проставлена дата подання позовної заяви до суду та відповідна відмітка про надходження її на титульній стороні позовної заяви.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 07 лютого 2023 року №49-рш/БТ «Про віднесення АТ «Банк Форвард» до категорії неплатоспроможних», а також рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 лютого 2023 року №155 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» розпочато процедуру виведення з ринку АТ «Банк Форвард» шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 08 лютого 2023 року по 07 березня 2023 року (включно).

На підставі рішення Правління Національного банку України від 07 березня 2023 року №90-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації АТ «Банк Форвард» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 березня 2023 року №276 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк Форвард» строком на три роки з 08 березня 2023 року до 07 березня 2026 року включно.

Так, процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі також - Закон №4452-VI), який є спеціальним законом, що унормовує ці правовідносини.

У пункті 8 Прикінцевих і перехідних положень Закону №4452-VI передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону №4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону №4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним стосовно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону №4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону №4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Пунктами 1-3 частини другої та абзацом першим частини третьої статті 46 Закону №4452-VI, якою врегульовано наслідки початку процедури ліквідації банку, визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону №4452-VI кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості.

Таким чином, на час виникнення у відповідача кондиційних зобов`язань перед позивачем щодо повернення безпідставно набутих коштів, а також на час звернення позивача до суду з цим позовом ліквідаційна процедура АТ «Банк Форвард» була розпочата, у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, відкликання банківської ліцензії та початок ліквідації банку зумовлює для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема запровадження спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 28 травня 2020 року у справі №757/23256/17-ц (провадження №61-48713св18), від 29 травня 2019 року у справі №758/771/16-ц (провадження №61-34470св18), від 25 березня 2020 року у справі №761/13926/15-ц (провадження №61-39784св18).

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення і у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі №761/40321/18.

Крім цього, судом також ураховано, що 10.03.2023 на офіційному сайті Фонду було опубліковано оголошення «До уваги кредиторів АТ «Банк Форвард», в якому зазначено, що задоволення вимог кредиторів здійснюється за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна (активів) банку, у черговості, що передбачена частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Виходячи з викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ «Банк Форвард» безпідставно набутих коштів не підлягають задоволенню, оскільки стягнення коштів має відбуватися у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і стягнення коштів.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач при подачі позову до суду звільнена від сплати судового збору в частині вимоги про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, чи не підлягає виконанню, при цьому позивачем не сплачувався судовий збір за вимогу про стягнення безпідставно набутих коштів, а тому, оскільки судом прийнято рішення про часткове задоволення позову, із відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за вимогу немайнового характеру в розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір» станом на дату подачі позовної заяви до суду.

Керуючись статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, статтями 34, 50, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталією Миколаївною 25 вересня 2019 року, зареєстрованим в реєстрі за № 930, про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 24390,20 (двадцять чотири тисячі триста дев`яносто гривень 20 копійок) гривень.

Стягнути з акціонерного товариства «Банк Форвард», , на користь держави судовий збір, який підлягає сплаті при поданні позовної заяви до суду у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: акціонерне товариство «Банк Форвард», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105;

треті особи, що не заявляють самостійних вимог:

- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталія Миколаївна, останнє відоме місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;

- приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна, останнє відоме місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс 15.

Суддя