Справа № 642/1588/24
Провадження № 2/761/2129/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Тихій П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2024 р. на адресу суду від Ленінського районного суду м.Харкова за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про відшкодування моральної шкоди, у якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування моральної шкоди 10000000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його дисциплінарну скаргу на дії судді Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_2. ухвалою члена Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Кваші О.О. від 04.03.2024 р. № 624/0/18-24 залишено без розгляду та повернуто, оскільки вона подана з порушенням порядку, визначеного Законом України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема складена не державною (українською) мовою, а російською мовою. Позивач вважає, що залишення посадовою особою відповідача складеної ним російською мовою та поданої дисциплінарної скарги без розгляду є дискримінацією за мовною ознакою та порушенням ст. 14 Європейської конвенції з прав людини, внаслідок чого йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10000000,00 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не вбачається можливим, позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом для захисту свого порушеного права.

Ухвалою від 03.06.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 07.10.2024 р. задоволено клопотання позивача про зобов`язання третьої особи надати висновок з питань, що стосуються дискримінації.

Ухвалою від 07.10.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду від нього надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що дисциплінарну скаргу ОСОБА_1 на дії судді Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_2. ухвалою члена Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Кваші О.О. від 04.03.2024 р. № 624/0/18-24 залишено без розгляду та повернуто, оскільки вона подана з порушенням порядку, визначеного Законом України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема складена не державною (українською) мовою, а російською мовою.

Відповідно до частини 4 статті 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» вказана ухвала оскарженню не підлягає.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що залишення посадовою особою відповідача складеної ним російською мовою дисциплінарної скарги без розгляду є дискримінацією за мовною ознакою та порушенням ст. 14 Європейської конвенції з прав людини, внаслідок чого йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10000000,00 грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 10 статті 131 Конституції України встановлено, що в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів.

Засади діяльності Вищої ради правосуддя визначаються Конституцією України, законами України «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон України № 1798-VIII), «Про судоустрій і статус суддів» (Закон України № 1402-VІІІ). Процедурні питання здійснення нею повноважень урегульовано положеннями Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24.01.2017 р. № 52/0/15-17.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 43 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» дисциплінарний інспектор Вищої ради правосуддя, визначений автоматизованою системою розподілу справ для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (дисциплінарний інспектор Вищої ради правосуддя - доповідач), вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону; за наявності підстав, визначених пунктами 1, 4 і 5 частини першої статті 44 цього Закону, залишає без розгляду та повертає дисциплінарну скаргу скаржнику.

Вимоги до змісту дисциплінарної скарги встановлено статтею 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною 2 статті 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дисциплінарна скарга подається у письмовій формі та повинна містити такі відомості: 1) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) скаржника, його місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв`язку; 2) прізвище, ім`я, по батькові та посада судді (суддів), щодо якого (яких) подано скаргу; 3) конкретні відомості про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного проступку, який відповідно до частини першої статті 106 цього Закону може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді; 4) посилання на фактичні дані (свідчення, докази), що підтверджують зазначені скаржником відомості. Дисциплінарна скарга підписується скаржником із зазначенням дати її підписання.

Частиною 1 статті 107 Закону № 1402-VІІІ визначено, що право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа.

Статтею 108 Закону України № 1402-VІІІ визначено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України № 1798-VIII.

За приписами частини третьої статті 42 Закону України № 1798-VIII дисциплінарне провадження включає:

1) попереднє вивчення матеріалів, що мають ознаки вчинення суддею дисциплінарного проступку, та прийняття рішення про відкриття дисциплінарної справи або відмову у її відкритті;

2) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

Статтею 43 Закону України № 1798-VIII передбачено, що член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач):

1) вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону;

2) за наявності підстав, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 44 цього Закону, - повертає дисциплінарну скаргу скаржнику;

3) за наявності підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 44 цього Закону, - передає скаргу на розгляд Дисциплінарної палати для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику або відкриття дисциплінарної справи;

4) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - готує матеріали у строки, встановлені регламентом, з пропозицією про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи.

Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 14.12.1999 р. у справі № 10-рп/99 українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

Положеннями частини 6 статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Так, 10.08.2023 р. до Вищої ради правосуддя через систему «Електронний суд» надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_1 на дії судді Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_2 під час здійснення правосуддя у справі № 642/349/23, яка була складена російською мовою.

За наслідками попередньої перевірки, керуючись статтями 107-108 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 42-44, пунктом 237 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» член Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Кваша О.О. ухвалила дисциплінарну скаргу ОСОБА_1 залишити без розгляду та повернути скаржнику.

Зі змісту ухвали від 04.03.2024 р. № 624/0/18-24 вбачається, що у ній членом Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Квашею О.О. зазначені підстави та мотиви прийняття такого рішення. Зокрема, зазначено, що під час попередньої перевірки було з`ясовано, що скарга ОСОБА_1 подана з порушенням порядку, визначеного Законом України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки складена не державною (українською), а російською мовою. Таким чином, ОСОБА_1 порушив визначений статтею 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» порядок реалізації права на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді.

Отже, за встановлених обставин суд вважає, що залишення посадовою особою відповідача дисциплінарної скарги позивача з причин її подання не державною (українською) мовою, а російською мовою повністю відповідає вимогам законодавства та жодним чином не свідчить про дискримінацією позивача за мовною ознакою.

При цьому, суд зауважує, що дана позовна заява складена позивачем українською мовою, що дає підстави вважати, що позивач володіє державною мовою або скористався послугами перекладача.

Крім того, залишення дисциплінарної скарги без розгляду не перешкоджає позивачу повторно звернутися до Вищої ради правосуддя зі скаргою, яка має відповідати вимогам, передбаченим статтею 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1173 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 3, 4 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивачем не підтверджено, а судом не встановлено факту дискримінації позивача з боку посадової особи відповідача за мовною ознакою під час залишення без розгляду поданої ним дисциплінарної скарги, а отже відповідно й факту завдання позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: