РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

31.01.2025 Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., з участю секретаря судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рудись Роман Валерійович до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

26.07.2024 в провадження Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рудись Р.В. до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за борговою розпискою в розмірі 6 180 доларів США, що становить на момент звернення до суду 254 801 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.08.2020 відповідач ОСОБА_2 прийняв на себе виконання боргових зобов`язань свого покійного батька ОСОБА_3 , у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США, строком до 28.08.2021, що підтверджується укладеною між позивачем та відповідачем борговою розпискою. Відповідно до умов вказаної розписки, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання повернути борг, а саме грошові кошти в сумі 6000 доларів США, які були отримані в борг його покійним батьком, тобто відповідач виступив спадкоємцем та правонаступником первісного боржника- ОСОБА_3 . Однак після неодноразових вимог про повернення богу у зазначений термін відповідач грошей так і не повернув.

Також зазначає, що невиконання відповідачем грошового зобов`язання є підставою для цивільно-правової відповідальності, передбаченої ст.625 Цивільного кодексу України та сплати трьох відсотків річних від суми боргу.

Позивач вказує, що сума основного боргу становить 6000 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 247 380, 00 грн., прострочена сума 3% річних становить 180, 00 доларів США, що еквівалентно 7 421,00 грн., а загальна сума боргу становить 254 801 грн. (курс валют Національного банку України станом на 25.07.2024, відомості про курс валют взяті із Витягу офіційного сайту НБУ).

Ухвалою суду від 08.08.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.12.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідач у встановлений судом строк правом на подання письмового відзиву на позовну заяву не скористався.

В судове засідання представник позивача адвокат Рудись Р.В. не з`явився, подав суду письмову заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, розгляд справи просить проводити за його відсутності та відсутності позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання неодноразово не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечив позивач.

Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи те, що в судове засідання сторони не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 28.08.2020 відповідач ОСОБА_2 прийняв на себе виконання боргових зобов`язань свого покійного батька ОСОБА_3 , у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США, строком до 28.08.2021, що підтверджується укладеною між позивачем та відповідачем борговою розпискою, яка була досліджена судом.

Відповідно до умов зазначеної розписки, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання повернути борг, а саме грошові кошти в сумі 6000 доларів США, які були отримані в борг його покійним батьком, тобто відповідач виступив спадкоємцем та правонаступником первісного боржника- ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті батька і успадкував після нього як і його права, так і його обов`язки та боргові зобов`язання, внаслідок чого була написана письмова розписка про прийняття боргу після померлого із зазначенням дати повернення боргу.

З матеріалів справи вбачається, що після неодноразових вимог позивача про повернення богу у зазначений термін відповідач грошей не повернув, на його неодноразові прохання не реагує та ігнорує.

Суд наголошує на тому, що наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позикових відносин підтверджується наявним у матеріалах справи оригіналом розписки ОСОБА_2 .

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Тобто даний документ підтверджує боргове зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , оскільки він містить умови повернення ОСОБА_2 ОСОБА_1 коштів за договором позики, укладеним між позикодавцем та його покійним батьком, зобов`язання повернути ці кошти та дату їх повернення.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, котрі б спростували його зобов`язання, як спадкоємця, повернути позивачу зазначені у розписці кошти, дату щодо їх повернення, а також написання ним власноручно цієї розписки.

Крім цього, суду відповідачем не надано будь-яких доказів що дана розписка написана ОСОБА_2 не добровільно, під тиском або примусом.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, наявність боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваної суми, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Така правова позиція була викладена неодноразово як у постановах Верховного Суду України (постанова від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12), а також у постановах Верховного Суду (від 12.11.2020 № 154/3443/18 (61-6026св20 та інших).

На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписки відповідача від 28.08.2020 року.

Суду не надано інших документів, котрі б підтверджували, що отримана покійним батьком відповідача у позику сума повернута відповідачем повністю або частково.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак ОСОБА_2 , всупереч наведених норм, не надав суду доказів, які б спростували доводи позивача про не повернення ним 6000 доларів США та невиконання ним зобов`язання про повернення цих коштів позивачу.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконавши зобов`язання по умовах договору позики має заборгованість перед позивачем за цим договором в розмірі 6000 доларів США, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується вимог про стягнення 3% річних, передбачених ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач прострочив виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення позивачу боргу, а тому у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу три проценти річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

У частині 2 статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Оскільки стягнення з відповідача заборгованості має бути здійснено саме в іноземній валюті, тобто прострочене зобов`язання визначене у розмірі 6000,00 доларів США, це передбачає і нарахування 3 % річних саме з 6000,00 доларів США.

Розрахунок трьох відсотків річних за договором позики від 28.08.2020: сума позики - 6000 доларів США, сума до повернення 6000 доларів США. Розрахунок основної заборгованості з урахуванням 3% річних прострочених 180, 00 доларів США, що становить 7 421,00 грн., загальна сума боргу становить 254 801 грн. (курс валют Національного банку України станом на 25.07.2024, відомості про курс валют взяті із Витягу офіційного сайту НБУ).

Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 6180 доларів США, що становить 254 801 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, значення справи для сторін, а також відсутність зі сторони відповідача будь яких заяв про зменшення суди, а тому вважає можливим стягнути з останнього на користь позивача 20 000грн правової допомоги.

Враховуючи наведене, а також положення ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, ст. 610, ч.1 ст. 625, 1046, ч.2 ст. 1047, ч.1 ст. 1048, ч.1, ч.3 ст. 1049 ЦК України суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рудись Роман Валерійович до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 6 180(шість тисяч сто вісімдесят) доларів США, що становить 254 801(двісті п`ятдесят чотири тисячі вісімсот одна) гривня 00 копійок, боргу за договором позики від 28.08.2020.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , понесені витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2750 грн. та 20000 (двадцять тисяч) 00 грн. витрат на правову допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тетяна ПУСТОВОЙТ