КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Соколова В.В., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи вимоги скарги зазначав, що на примусовому виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу № 752/22696/19 від 22.01.2020, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.10.2019 і до досягнення повноліття. Вказане виконавче провадження відкрито 01.09.2020

Постановою державного виконавця Копитко Б.В. від 14.11.2023 накладено штраф на учасника виконавчого провадження - боржника ОСОБА_1 у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 54 025,77 грн.

ОСОБА_1 вказував, що 04.08.2022 подав виконавцю заяву про зміну місця його перебування, після чого виконавче провадження № НОМЕР_1 мало бути передане за належністю.

Скаржник стверджував, що державний виконавець мав зобов`язання згідно посадових обов`язків, які не виконав - не пізніше 05.08.2022 винести постанову та передати виконавчий документ разом з прошитими, пронумерованими та з описом матеріали виконавчого провадження, що зроблено не було.

Після цього ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Постановою від 02.02.2021 винесеною головним державним виконавцем Данилюк О.Б. Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження передано до Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за належністю.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2023 було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойправа А.О.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, 13.11.2023 ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду. Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.11.2023 поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження № 752/22696/19.

Скаржник вважає, що прийняття судом до розгляду апеляційної скарги на рішення суду є підставою та обставиною, що зумовлює обов`язкове зупинення виконавчих дій.

Скаржник зауважив, що постановою державного виконавця Копитко Б.В. від 14.11.2023 накладено штраф на ОСОБА_1 , вказана постанова вчинена на підставі розрахунків іншого державного виконавця Бойправа А.О.

Розрахунок в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 суперечить розрахункам інших державних виконавців Канівського міськрайонного відділу Данилюк О.Б. та Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бабкіна І.О.

ОСОБА_1 зазначав, що постанови виконавців про накладення штрафу від 08.08.2022 та 14.11.2023 взаємопов`язані, виникли з одних правовідносин, вчинені різними державними виконавцями одного і того ж органу ДВС, межах одного і того ж виконавчого провадження та винесені на підставі помилкових розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, де ОСОБА_1 неправомірно рахується непрацюючою особою та вчинені неналежним органом ДВС з порушенням встановленого законом порядку передачі виконавчого провадження.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Копитка Б.В. від 14.11.2023 про накладення штрафу в межах виконавчого провадження НОМЕР_2.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що встановлені судом обставини та наведені у скарзі доводи не дають підстав для визнання протиправними дій державного виконавця щодо накладення штрафу в межах виконавчого провадження НОМЕР_2.

Не погоджуючись з ухвалою суду, скаржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі також зазначає, що суд безпідставно застосував до спірних відносин судову практику Верховного Суду, яка стосується відмінних правовідносин, тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Стверджує, що державним виконавцем проведено розрахунки заборгованості відповідно середньої заробітної плати по м. Києву, в той час як ОСОБА_1 надавав виконавцю власні розрахунки та довідки про доходи з ТОВ «Долина-Девелопмент», де працевлаштований скаржник.

Зазначає, що в його діях була відсутня вина, що унеможливлює застосування до нього заходів примусу, зокрема, накладення штрафу, з боку виконавця.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Боржник, стягувач та державний виконавець надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу № 752/22696/19 від 22.01.2020, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.10.2019 і до досягнення повноліття. Вказане виконавче провадження відкрито 01.09.2020.

01.09.2020 головним державним виконавцем Данилюк О.Б., керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію якої направлено сторонам виконавчого провадження для виконання та для відома.

В подальшому, 02.02.2021 головним державним виконавцем Данилюк О.Б., було винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за адресою: Черкаська обл., м. Канів, вул. О.Кошового, б. 2 за місцем проживання боржника, яку направлено разом з матеріалами виконавчого провадження.

08.04.2021 державним виконавцем Канівського МВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Бабкіною І.О. сформовано акт державного виконавця в якому зазначено, що згідно відповіді Бобрицької сільської ради Черкаської області від 26.03.2021 ОСОБА_1 на території Григорівського Старостинського округу № 5 не зареєстрований та не проживає.

08.04.2021 державним виконавцем Канівського МВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Бабкіною І.О. винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження до Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) за місцем реєстрації боржника, а саме: АДРЕСА_1 .

Після цього, 21.04.2021 державним виконавцем Бойправом А.О. було винесено постанову про прийняття виконавчого провадження до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

ОСОБА_1 неодноразово звертався до державного виконавця із заяви про видачу йому довідки про відсутність заборгованості. Натомість, державним виконавцем Бойправом А.О. щомісяця складались розрахунки заборгованості по сплаті аліментів.

Так, 05.08.2022 державним виконавцем сформовано розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого борг станом на 01.08.2022 рік становить в сумі 119687,66 грн.

08.08.2022 керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 29937,53 грн., копію якої направлено сторонам виконавчого провадження, для відома та виконання.

Боржник ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про визнання протиправними та скасування постанови старшого державного виконавця Бойправ А.О. винесених 18.08.2021 року на підставі неправомірного та неправильного розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів від 18.08.2021 - 06.09.2021. Суд відмовив позивачу (боржнику) у відкритті провадження у справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2021 року відкрито провадження № 752/22696/19 у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) про визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування розрахунку заборгованості та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.05.2022 за № 752/22696/19 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення, дію та бездіяльність державного виконавця щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 17.11.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 20.01.2023 по справі № 752/22696/19-ц, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів відмовлено.

01.01.2023 до Відділу надійшла чергова заява боржника про передачу виконавчого провадження до Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у зв`язку зі зміною місця перебування та долучення до матеріалів виконавчого провадження довідки про доходи за період з 01.01.2023 по 31.03.2023 від 28.12.2022 виданої ТОВ «ДОЛИНА-ДЕВЕЛОПМЕНТ», копію квитанції про сплату аліментів, та «розрахунок заборгованості» складений боржником ОСОБА_1

22.05.2023 до Відділу надійшла відповідь Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо проведення перевірки перебування боржника за адоресою: АДРЕСА_2 . Згідно акта державного виконавця від 22.05.2023 встановлено що боржник, за вказаною адресою боржник не зареєстрований та не проживає, а будинок за адресою: АДРЕСА_2 напівзруйнований та не придатний для проживання.

15.06.2023 державним виконавцем сформовано розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого борг станом на 01.06.2023 року становить 161901,16 грн.

Станом на дату розгляду справи у суді першої інстанції вказаним розрахунок заборгованості по аліментам від 15.06.2023 не скасований.

Відповідно до частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до виконаного державним виконавцем Копитком Б.В. розрахунку заборгованості від 09.11.2023, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.11.2023 становить 180085,91 грн, що перевищує суму відповідних платежів за два роки.

14.11.2023 державним виконавцем Копитком Б.В., керуючись статтями 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті аліментів сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, винесено постанову про накладення штрафу та накладено штраф на боржника у розмірі 30% заборгованості, що складає 54 025,77 грн. Копія постанови направлена сторонам простою поштовою кореспонденцією.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник у скарзі від 04.12.2023 зазначив, що він ознайомився з постановою про накладення штрафу від 14.11.2023 в Автоматизованій системі виконавчого провадження та отримав копію вказаної постанови через доступ сторін з використанням ідентифікатора доступу. Отже боржник обізнаний про винесення оскаржуваної постанови та має її копію.

28.12.2023 до Відділу надійшла заява боржника про надання довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів та долучення до матеріалів виконавчого провадження довідки про доходи за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 від 28.12.2023, виданої ТОВ «ДОЛИНА-ДЕВЕЛОПМЕНТ», копію квитанції про сплату аліментів, та «розрахунок заборгованості» складений боржником ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку заборгованості від 19.01.2024, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.01.2024 становить 186509,91 грн.

Відповідно відповідей ДМС про зареєстроване місце проживання чи місце перебування особи та відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Києва №114013025 від 13.06.2024 боржник з 05.05.2006 по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За правилами частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (частина друга статті 195 СК України).

За змістом пункту 4 розділу XVI Інструкції № 512/5 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону № 1404-УІІІ, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувана і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувана; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

При цьому, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувану, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження (пункт 3 розділу XVI Інструкції № 512/5).

Відповідно до положень статті 4 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-УІ «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

До зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю І групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, патронатні вихователі, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства; одинока мати (батько), яка (який) здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, та один із батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновитель, опікун, піклувальник дитини з інвалідністю ОСОБА_4 які відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» мають право на призначення надбавки на догляд за дитиною. Особи, зазначені в абзаці шостому цієї частини, мають право на отримання статусу зареєстрованого безробітного та одночасно отримання допомоги по безробіттю відповідно до законодавства». До зайнятого населення не належать іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні і зайнятість яких пов`язана із забезпеченням діяльності іноземних посольств і місій або виконанням своїх професійних чи трудових обов`язків перед роботодавцем - нерезидентом. Отже, Закон № 5067-УТ визначає, що до зайнятого населення належать як особи, які працюють, так і непрацюючі працездатні особи.

У статті 81 СК України вказано, що перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (далі - Перелік № 146).

У пункті 1 вказаного Переліку в редакції, чинній на час проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зазначено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам І групи на догляд за ними; 14-1) державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам»; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Об`єктом оподаткування нерезидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Статтею 171 Податкового кодексу України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а)податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б)платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Згідно пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається. У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за основним місцем обліку; в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку; г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу; ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з відповідями Пенсійного фонду України на запити про фізичних осіб боржників, які отримують пенсії, розмір їх пенсій та найменування органу Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває боржник, та інформацію про фізичних осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про їх останнє місце роботи № 209715541 від 13.06.2024, № 198345844 від 02.04.2024, №192793129 від 20.02.2024, № 188307334 від 16.01.2024, № 186380005 від 29.12.2023, № 181107563 від 13.11.2023, № 176386582 від 29.09.2023 - особу ОСОБА_1 знайдено в РЗО, але відсутні дані про отримання доходу.

Згідно з відповідями Державної податкової служби України на запити до Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників - фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників-фізичних осіб, та/або загальну суму річного доходу, задекларованого боржником - фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, та суму утриманого податку (для фізичних осіб, які є самозайнятими особами), та/або загальну суму доходу та суму податку за звітний період, задекларованих боржником - фізичною особою - підприємцем в податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця № 209715684 від 13.06.2024, № 198345911 від 02.04.2024, №192826513 від 21.02.2024, №192793141 від 20.02.2024, № 188307307 від 16.01.2024, № 186380029 від 29.12.2023, № 181109296 від 13.11.2023, № 176387097 від 30.09.2023, № 171151476 від 10.08.2023, № 171099993 від 09.08.2023, № 169629586 від 26.07.2023, № 169600379 від 25.07.2023, № 165675365 від 14.06.2023, № 164162825 від 30.05.2023, № 162580651 від 15.05.2023, № 60599258 від 25.04.2023, № 160599258 від 25.04.2023, № - відсутня інформація про отримання боржником доходу у вигляді заробітної плати.

Тобто, відповідно до зазначених відповідей Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України відсутня інформація щодо отримання боржником доходу, зокрема, і від ТОВ «ДОЛИНА-ДЕВЕЛОПМЕНТ».

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не є особою, яка працює за трудовим та цивільно-правовим договором, не отримує пенсію, відомості щодо отримання ним доходів відсутні.

Положення частини першої статті 195 СК України вказують на те. що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Приписи частини другої статті 195 СК України свідчать про те, що вони підлягають застосуванню у разі коли боржник не працює або якщо дохід офіційно не підтверджується.

Тобто, сам по собі факт наявності місця роботи без фактичного виконання роботи та без нарахування заробітної плати не дає підстав для висновку про неправильне застосування цих положень.

На підставі вищевикладеного, використання державним виконавцем інформації про середню заробітну плату працівника для місцевості (м.Київ) при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідає наведеним нормам законодавства.

У зв`язку з відсутністю статистичної інформації про середній розмір заробітної плати за період з лютого 2022 року по лютий 2024, для визначення заборгованості використовується остання статистична інформація щодо розміру середньої заробітної плати по м. Києву за січень 2022 року.

Відповідно до інформаційної довідки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Долина - Девелопмент» зареєстрована в Україна, 99011, місто Севастополь, вул. Леніна, будинок 44, квартира 5.

Враховуючи вищевикладене, у державного виконавця відсутня можливість перевірки бухгалтерії підприємства для встановлення достовірних фактів виплати боржнику заробітної плати та нарахування аліментів згідно виконавчого документа.

Також у зв`язку з розташуванням підприємства на окупованій території України, у державного виконавця відсутня можливість направлення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, стипендії та інші доходи боржника.

Разом з цим, боржник подав скаргу на дії державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) про визнання неправомірними дій державного виконавця, у тому числі скасування розрахунку заборгованості та зобов`язання вчинити дії у зв`язку з використанням державним виконавцем інформації про середню заробітну плату працівника для місцевості (м.Київ) при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Таким чином, якщо державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби, приватний виконавець порушив встановлений порядок вчинення виконавчих дій, проте при цьому не порушив права скаржника (скаржник не обґрунтував, а суд не встановив порушення прав саме скаржника, а не будь якої іншої особи), то така скарга задоволенню не підлягає.

Верховним Судом неодноразово було викладено такий правовий висновок, зокрема у постановах від 09 грудня 2020 року у справі № 641/9433/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 520/6667/14-ц, від 21 січня 2021 року у справі № 2-5398/11, від 15 лютого 2021 року у справі № 522/21761/18, від 11 березня 2021 року у справі № 755/6875/18 та інших.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного не зазначив, яким чином зазначені дії (бездіяльність) виконавця призвело до позбавлення його можливості отримання захисту його прав та інтересів, чи перешкоджає таке порушення у реалізації ним своїх прав та свобод як боржника у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, з огляду на те, що встановлені судом обставини та наведені у скарзі доводи не надають підстав для визнання протиправною бездіяльності державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги скаржника не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали суду, та фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається скаржник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд звертає увагу, що апелянт ОСОБА_1 , як на доказ в обґрунтування своїх вимог, посилається лише на довідку, видану ТОВ «Долина-Девелопмент» (юридична особа зареєстрована за адресою: Україна, 99011, місто Севастополь, вул. Леніна, будинок 44, квартира 5), відомості якої суд позбавлений можливості перевірити у зв`язку із реєстрацією підприємства на тимчасово окупованій території України, а також на розрахунок заборгованості, власноруч виконаний апелянтом на підставі вказаної довідки.

Однак, такі докази не є належними та допустимими доказами в розумінні вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України, тому не можуть бути враховані під час ухвалення судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 29 січня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді В.В. Соколова

Т.О. Невідома