КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/12463/23

31 січня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» адвоката Тараненка Артема Ігоровича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Єросової І.Ю. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 15.03.2020 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договор № 430286606 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в розмірі 17000,00 грн. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість. Позивач у позові зазначає, що 28.11.2018 року між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" (надалі - ТОВ "Таліон Плюс") було укладено Договір факторингу № 28/1118-01івців, відповідно до умов якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 430286606 від 15.03.2020 , що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 98 від 08.09.2020 року. 05.08.2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 430286606 від 15.03.2020 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 6 від 15.07.2021 року. В подальшому, 06.12.2021 року між Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 06/12/2021-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 06.12.2021 року до Договору факторингу № 06/12/2021-01 від 06.12.2021 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 35495 грн., з яких 17000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18495 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позивач вказує, що станом на день звернення до суду заборгованість відповідачем по кредитному договору не сплачена.

З огляду на вище викладене просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 35 495,00 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (02090, м.Київ, вул. Харківське шосе, буд.19, оф.2005) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року, 20 серпня 2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» адвокат Тараненко Артем Ігорович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ "Таліон Плюс" відбулося відповідно до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, який фактично укладено після укладення договору кредитної лінії №430286606 від 15.03.2020 року.

Вказує на те, що не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, оскільки до суду першої інстанції було надано виписку з особового рахунку за кредитним договором № 430286606 від 15.03.2020 року у період з 06.12.2021 року - 09.12.2021 року та платіжне доручення від 15.03.2020 року.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Звертає увагу суду, що згідно з матеріалами справи відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що він усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним. Таким чином, підтверджуючи факт укладення та розуміння його правил.

Вказує на те, що відповідачем не надано до суду спростування щодо правильності проведеного Позивачем розрахунку суми заборгованості чи наявності помилок у розрахунку

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.03.2020 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №430286606 у формі електронного документу із використанням електронного цифрового підпису з одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов договору позичальнику надано кредит строком на 126 днів від дати отримання кредиту позичальником (п.1.2) у розмірі 17 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 1.4 нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному розмірі - 475,80 відсотків річних від суми кредиту за весь час користування ним, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальника та до закінчення строку на який видавався кредит.

Відповідно до п. 1.7 проценти за користування кредитом, в розмірі передбаченому в п. 1.4 договору, нараховуються за кожен день користування грошовими коштами, відповідно до суми кредиту, яка фактично знаходиться в користуванні у позичальника.

Сторони погодили, що якщо позичальник не сплатив платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної графіком платежів, з наступного календарного дня він повинен виплатити кредитодавцю штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу за кожен день факт такого прострочення. (п. 3.3)

Закінчення строку надання кредиту не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов договору (п.3.7).

Відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до договору № 430286606 від 15 березня 2020 року загальна вартість кредиту складає 210,55 % від суми кредиту або 35 793,74 грн. та включає в себе: процент за користування кредитом 110,55 % від суми кредиту або 18 793,74 грн.; суму кредиту 17 000 грн. (а.с.16).

На підтвердження укладення кредитного договору № № 430286606 від 15 березня 2020 року, позивачем надано довідку від 20 липня 2021 року щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», з якої вбачається, що 15 березня 2020 року відповідач підписав кредитний договір одноразовим ідентифікатором 3N97MJ6Z, який було відправлено позичальнику на номер телефону НОМЕР_1 15 березня 2020 року о 08:31:37 год., введено 15 березня 2020 року о 08:33:53.

На виконання умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти відповідачу 15 березня 2020 року на банківську картку № НОМЕР_2 хх-хххх-1575, що підтверджується копіями платіжних доручень № efdf086c-0e12-4135-b655-69689d0e65de від 15.03.2020 року на суму 17 000 грн.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1).

Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять інші права та обов`язки клієнт за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більше ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не змінює його (п.2.2).

Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги (п.4.1).

Відповідно до пункту 1.3, правом вимоги є всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Згідно з п. 8.1 цього договору, договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (за наявності її у сторони).

28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року продовжено до 31 грудня 2020 року ( а.с. 124).

05 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого клієнт відступив право вимоги до боржника за кредитним договором №473213382 від 05 березня 2020 року фактору.

Строк дії договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року закінчується 04 серпня 2021 року (п.8.2).

15 липня 2021 року на виконання умов договору факторингу №05/0820-01, сторонами укладено та підписано Реєстр прав вимоги № 6, згідно якого фактор прийняв право вимоги до боржника ОСОБА_1

06 грудня 2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (клієнт) укладено договір факторингу №06/12/2021-01, відповідно до п. 2.1 договору клієнт відступив право вимоги до боржника за кредитним договором №473213382 від 05 березня 2020 року фактору. Строк дії цього договору закінчується 06 грудня 2022 року.

На виконання умов договору факторингу №06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року, 06 грудня сторонами укладено та підписано Реєстр прав вимоги № 1, відповідно до якого позивач прийняв право вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Умовами укладених договорів факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а саме п.5.3.3 передбачено право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

Копії договорів факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, №06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року містять підписи уповноважених представників сторін та скріплені печатками, на підтвердження укладання таких договорів.

Відмовляючи у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції посилався на відсутність доказів щодо надання та отримання відповідачем кредитних коштів, а також розрахунку заборгованості, який підтверджує період нарахування відсотків, розмір нарахувань за кожен місяць прострочення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі частини 1 та 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини 1, 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно частини 1-4 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, четвертої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію" розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Відповідно до платіжних доручень № efdf086c-0e12-4135-b655-69689d0e65de від 15.03.2020 року відповідачу ОСОБА_1 на банківську картку № НОМЕР_3 було перераховано кошти у розмірі 17 000 грн.

Водночас за заявою на отримання грошових коштів в кредит від 15 березня 2020 року вбачається зазначення номеру картки відповідача частково № 4149-62 ХХ-ХХХХ-1575 без зазначення банківської установи.

На підставі пункту 2.2.2.1 розділу 2 договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем від 15 березня 2020 року позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та нарахованих процентів один раз на два тижні згідно графіку платежів на банківський рахунок кредитодавця, що вказаний в реквізитах договору.

Відповідно до пункту 5 договору міститься зазначення поточного рахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

На підставі частини 1, 3 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

У матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Фінансова компанія "Онлайн Фінанс», ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» за договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем від 15 березня 2020 року.

Колегія суддів зазначає, що надана ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» виписка з особового рахунку за кредитним договором № 430286606 сама по собі не свідчить про розмір невиконаного зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за відсутності відомостей з поточного рахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на який відповідач зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплату нарахованих процентів.

Так, надана ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» виписка з особового рахунку за кредитним договором № 430286606 відповідача не відноситься до первинних документів та не містить інформацію про рух коштів та всі операції по картковому рахунку.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що згідно з матеріалами справи відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що він усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним. Таким чином, підтверджуючи факт укладення та розуміння його правил, колегія суддів відхиляє, оскільки з наданої до суду першої інстанції виписки з особового рахунку не вбачається, що відповідач сплачувала заборгованість, або користувалась наданими коштами. З викладеного вбачається, що фактично надана виписка є розрахунком заборгованості та не свідчить про користування відповідачем кредитними коштами.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю та як наслідок не обґрунтованістю.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» адвоката Тараненка Артема Ігоровича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» адвоката Тараненка Артема Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: