Номер провадження: 22-ц/813/4032/25
Справа № 947/5627/24
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

27.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Лозко Ю.П. (суддя-доповідач), Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними та витребування майнових прав

встановив:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні вказаного вище позову.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Клабуков Р.В., звернулися з апеляційною скаргою в якій порушують питання про звільнення від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, як на самостійну підставу звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 посилається на те, що він має право на пільгу зі сплати судового збору, яка зумовлена наявністю у нього статусу прирівняного до статусу військовослужбовця, з огляду на те, що 11 березня 2022 року ним укладено контракт добровольця добровольчого формування Одеської міської територіальної громади «Муніципальна варта Одеси», що знаходиться в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 Сил територіальної оборони Збройних Сил України, та на теперішній час скаржник продовжує виконувати службові обов`язки та фактично є учасником бойових дій. Також просить врахувати судову практику, яка є релевантною при вирішенні цього питання, викладену в ухвалі Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі №567/79/23. У якості окремої підстави звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_2 зазначає, що вона не може сплатити суму судового збору, яка є значною для неї, оскільки вона не отримувала дохід за попередній календарний рік, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків.

Колегія суддів не може встановити підстави звільнення скаржників від сплати судового збору, з огляду на наступне.

Щодо аргументів скаржників про наявність правових підстав для звільнення від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав (частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів встановлено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до положень статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке саме право споживача, визначене у статті 21 зазначеного Закону, є порушеним, таким чином надавши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються цим Законом.

Звертаючись до суду з зазначеним вище позовом, позивачі просили визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 04 листопада 2016 року №04-11/16, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині передачі прав вимоги за кредитними договорами від 06 лютого 2006 року №014/0049/71/45162 та №014/0049/74/45167, укладеними між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль». Крім цього, позивачі просили визнати недійсними договори про відступлення права застави майнових прав, укладених 04 листопада 2016 року між

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Однак, колегія суддів не може встановити яким саме чином договори відступлення права вимоги, порушують права скаржників саме як споживачів, з огляду на те, що скаржники не є сторонами цих правочинів.

Враховуючи характер спірних правовідносин, предмет та підстави заявлених позовних вимог, слід дійти висновку, що скаржники при оскарженні судового рішення у цій справі не мають право на пільгу, передбачену частиною третьою статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Отже, доводи скаржників про те, що вони звільнені від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі не заслуговують на увагу.

Подібних висноків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 06 лютого 2023 року у справі №686/7533/20.

Щодо доводів скаржника ОСОБА_1 про наявність правових підстав для звільнення його від сплати судового, зважаючи на положення п.п. 12,13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів зазначає про таке.

Пунктом 12 частини першої статті 5 Закону визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі

№ 640/7310/19 погодилась із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення особи від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки зміст заявлених вимог свідчить, що вони не пов`язані з виконанням особою військових обов`язків та не стосуються його службових обов`язків.

Аналогічним чином Верховним Судом були застосовані положення пункту 12 частини першої статті 5 Закону в ухвалах від 26 липня 2023 року в справі № 755/25044/14-ц, від 29 червня 2023 року в справі №274/1676/22, від 23 січня 2023 року в справі № 761/553/21.

Зміст заявлених ОСОБА_1 вимог (про визнання договорів недійсними та витребування майнових прав) свідчить, що вони не пов`язані з виконанням ним військових обов`язків та не стосуються його службових обов`язків, що не дає суду приводу вважати ОСОБА_1 звільненим від сплати судового збору за наведеною ним підставою.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З огляду на зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 , останній оскаржує судове рішення суду першої інстанції суду у справі за позовом про визнання договорів відступлення права вимоги недійсними, тобто зазначений спір не пов`язаний із захистом порушених прав скаржника саме як учасника бойових дій.

Отже, відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", тому скаржнику необхідно сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі.

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі N 9901/311/19 (провадження N 11-795заі19), від 12 лютого 2020 року у справі N 545/1149/17 (провадження N 14-730цс19).

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що в межах справи №567/79/23, на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі, в ухвалі від 11 вересня 2024 року, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що із часу прийняття нею 09 жовтня 2019 року постанови у справі N 9901/311/19, як і постанови від 12 лютого 2020 року у справі N 545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону N 3674-VI з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону N 3551-XII, відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості. Велика Палата Верховного Суду не встановила об`єктивних причин відступу від правового висновку, якими, за її усталеною практикою, можуть бути очевидні вади попереднього рішення (неефективність, неясність, неузгодженість) чи зміна суспільного контексту.

Відхиляючи доводи скаржниці ОСОБА_2 щодо наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, колегія суддів виходить із такого.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, суд має встановити майновий стан сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Звільнення від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Європейський суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення у справі "Креуз проти Польщі", від 19 червня 2001 року).

Вирішуючи клопотання ОСОБА_2 про звільнення її від сплати судового збору, апеляційний суд зазначає, що з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 17 січня 2025 року за період з I по IV квартал 2024 року можна визначити, що дохід не отримувала. Проте цих документів не достатньо для висновку визначити й визнати майновий стан скаржниці таким, щоб звільнити її від сплати судового збору. З цих документів також не можна визначити, що у скаржниці немає інших доходів. Скаржницею не надано суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження її реального майнового стану, зокрема про наявність рухомого і нерухомого майна, рахунків у банківських установах, тощо, який перешкоджає виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої апеляційної скарги судовим збором.

Подібні висновки викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2023 року у справі №990/13/223.

Наведені скаржницею доводи та надані у їх підтвердження докази не можна визнати такими, що з достовірністю підтверджують її скрутний майновий стан, який унеможливлює сплату судового збору, оскільки скаржниця не надає об`єктивних даних про свій майновий стан.

Апеляційна скарга та додані до неї матеріали не містять даних про те, що

ОСОБА_2 є непрацездатною особою чи має незадовільний стан здоров`я, скаржниця не надала даних про наявність чи відсутність у неї рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків у банківських установах, тощо.

Таким чином, у задоволенні клопотання скаржниці про звільнення від сплати судового збору необхідно відмовити.

Слід зазначити, що відмова у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Більш того, статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Апеляційний суд звертає увагу скаржників, що вони мають право заявити клопотання про відстрочення сплати судового збору, надавши належні докази в обґрунтування їх дійсного майнового стану.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 3028 грн.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичної особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

У позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна (п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Як убачається з прохальної частини апеляційної скарги, скаржники порушують питання про скасування рішення суду в цілому, яким відмовлено у задоволенні 2-х вимог немайного характеру (визнання договорів недійсними), заявлених ОСОБА_1 та

2-х вимог немайнового характеру, заявлених ОСОБА_2 , а також по 1-й вимозі майнового характеру (витребування майнових прав), заявлених кожним із скаржників.

Отже, за оскарження рішення суду в частині вирішення позовних вимог немайнового характеру, які заявлені в 2024 році, скаржникам необхідно сплатити кожному по 3633 грн (3028грн*2(к-ть вимог)*0,4 (ставка судового збору при подачі позову)*150%(ставка судового збору за падання апеляційної скарги)=3633 грн)).

Оскаржуване рішення не містять відомостей про ціну позову щодо вимог майнового характеру (витребування майнових прав), у зв`язку з чим неможливо встановити розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання апеляційної скарги.

Таким чином, скаржникам необхідно надати суду докази вартості майнових прав за договорами про інвестування та за подання апеляційної скарги, сплатити судовий збір у розмірі 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, який необхідно самостійно розрахувати, виходячи із вартості майнових прав.

Скаржникам необхідно сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги та для приєднання до матеріалів справи надати до Одеського апеляційного суду документ про оплату вказаних витрат, які перерахувати за наступними банківськими реквізитами:

Отримувач коштів ГУК Од.обл./Хаджибейський Р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526

Банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО) 899998

Рахунок отримувача UA0015757

Код класифікації доходівбюджету 22030101

Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________(ПІБ чи назва установи, організації позивача),на рішення від ______(Дата оскарження справи)по справі _________(Номер справи),Одеський апеляційний суд(назва суду, де розглядається справа)

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі ч. 2 ст. 357 та ст. 185 ЦПК України, а скаржникам надається строк для сплати судового збору та надання Одеському апеляційному суду документу, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивачка не усуне недоліки у строк, встановлений судом, апеляційна скарга буде вважатися неподаною і повернена скаржникам.

Керуючись ст.ст.185,356,357 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2024 року залишити без руху та запропонувати скаржникам протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, подати до Одеського апеляційного суду оригінал квитанції про сплату судового збору.

Роз`яснити скаржникам, що якщо в зазначений строк недоліки апеляційної скарги не будуть виправлені, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова