ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/624/24 Номер провадження 22-з/814/29/25 Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
30 січня 2025 року м. Полтава
Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.
при секретарі Філоненко О.В.,
розглянувши у судовому засіданні у м. Полтаві заяву представника ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Д.В. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства,-
Зміст позовних вимог
У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства. Просила визнати, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що у вересні 2004 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , познайомилася з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. На момент їхнього знайомства в неї вже був син від першого цивільного шлюбу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 12.05.2003 року, актовий запис № 20.
З вересня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали жити однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
За час спільного проживання з відповідачем у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 13.07.2010 року, актовий запис № 287, виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 22.05.2014 року, актовий запис № 269, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції.
Під час спільного проживання з ОСОБА_1 вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки один перед одним. Вони разом виховували її сина від першого цивільного шлюбу, ОСОБА_5 та спільних синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідач ніколи не заперечував, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дійсно є його рідними синами. Крім того, протягом 13 років ОСОБА_8 активно займався вихованням дітей - вчив їх ловити рибу, грати у футбол, ліпити сніговиків, кататися на льодянці, їздити на велосипеді, водив в парки, кафе, на атракціони, святкували разом дні народження синів, відводив та забирав синів із садочка та школи, відвідував свята та батьківські збори.
Даний факт підтверджується довідкою №01-32/422 від 13.11.2022 року виданою Комунальним закладом «Полтавською загальноосвітньою школою I-III ступенів № 20 імені Бориса Серги Полтавської міської ради Полтавської області», довідкою № 177 від 14.11.2023 року, виданою Новоселівською гімназією Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, довідкою № 178 від 14.11.2023 року, виданою Новоселівською гімназією Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.
З вересня 2023 року відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погіршилися.
На даний час ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, матеріальної допомоги на утримання синів не надає, не піклується про них і відмовляється визнавати факт свого батьківства щодо малолітніх синів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується характеристиками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які видані Новоселівською гімназією Новоселівської сільської ради, де зазначено, що лише мама та бабуся приділяють увагу навчанню учнів та виконують активну роль у вихованні. З огляду на викладене ОСОБА_2 просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31 травня 2024 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства задоволено.

Визнано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу 20 000 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича задоволено частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 травня 2024 року в частині стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу змінено. Зменшено суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 10 000 грн., яку стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 .

Повернуто ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 1211,20 грн. сплаченого при подачі позову відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 дата здійснення платіжної операції 19.01.2024 12:14:43, код квитанції№ 9330-5440-4740-5714.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

На адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Д.В. про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив вирішити питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що у апеляційній скарзі було зазначено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які відповідач планує понести при розгляді судової справи в суді апеляційної інстанції, якими є витрати на професійну правничу допомогу, які сторонами обумовлено у розмірі 10 000,00 грн. за ведення справи, представництво і захист інтересів ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, на підставі укладеного між відповідачем та адвокатом Договору від 03.02.2024 (наявний у матеріалах судової справи) та Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 03.02.2024, укладеного 01.07.2024.

Перевіривши матеріали справи у межах вимог заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення в разі не вирішення судом питання про судові витрати.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сталою судовою практикою Верховного Суду сформована правова позиція про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20.06.2018 року (справа № 127/1284/14-ц), від 27.06.2018 року (справа №554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц), від 15.04.2020 року (справа № 199/3939/18-ц), від 09 червня 2020 року (справа № 466/9758/16-ц).

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, сторона по справі на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу має надати суду в обов`язковому порядку документ, що посвідчує сплату коштів за надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога ОСОБА_1 надавалася адвокатом Тимошенком Д.В. на підставі Договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 03.02.2024 року, додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 03.02.2024 року від 01.07.2024 року та ордеру про надання правничої правової допомоги серії ВІ № 1227483 (а.с.105, 166-168).

Відповідно до п. 1.4 додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 03.02.2024 року від 01.07.2024 року підписанням даного Додатку до Договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) сторони підтвердили сплату гонорару у повному обсязі у фіксованому розмірі 10 000 грн. за повний супровід (ведення) судової справи.

Відповідно до акту № 1 виконаних робіт за Договором про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 03.02.2024 року сторони підтвердили що всі обумовлені умови та домовленості за Договором про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 03.02.2024 року та Додатком до нього № 1 від 01.07.2024 виконані в повному обсязі.

Пунктом 3 зазначеного акту підтверджено, що сторони не мають матеріальних або моральних претензій один до одного та в повній мірі задоволені виконаним договором про надання юридичних послуг.

На підтвердження сплати коштів в сумі 10 000 грн. адвокатом надано квитанцію № 1 від 01.07.2024 (а.с.167).

З заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що адвокат Тимошенко Д.В. просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Витрати на правничу допомогу відповідача в суді апеляційної інстанції цілком пов`язані з розглядом справи, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, є неминучими (у зв`язку з виконанням умов договору про правничу допомогу), розмір яких є обґрунтованим. Витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 726/1142/22.

Представник ОСОБА_1 адвокат Тимошенко Д.В.додав до матеріалів справи докази направлення ОСОБА_2 клопотання про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу (а.с.165).

Водночас матеріали справи не містять доказів звернення позивача чи його представника з клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Висновок за результатами розгляду клопотання

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Д.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тому з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_5 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5 000 грн.

Керуючись статтями 137, 141, 270 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Дмитра Володимировичапро ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_5 судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткової постанови складено 30 січня 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль