Справа №705/545/18
4-с/705/1/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані Черкаської області скаргу стягувача ОСОБА_1 на дії (рішення) старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко М.В.,

У С Т А Н О В И В:

Стягувач ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою дії (рішення) старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко М.В., в обґрунтування зазначивши наступне.

02.08.2016 вона звернулася до Уманського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 705/6550/16к (1кп/705/124/16) від 29.07.2016 про примусове виконання вироку суду у кримінальній справі, а саме стягнення з ОСОБА_2 на її, ОСОБА_1 , користь матеріальної та моральної шкоди.

03.08.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51846222. Цього ж дня винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Арешт було накладено в тому числі на 2/3 частки у праві приватної власності в квартирі АДРЕСА_1 та автомобіль марки Мерседес.

10.08.2016 державним виконавцем винесено постанову про об`єднання вказаного виконавчого провадження та іншого виконавчого провадження ВП № 51846410, зведеному виконавчому провадженню присвоєно № 52020545.

27.01.2018 вона отримала рекомендованим листом копію постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 22.01.2018, згідно якої підставою для повернення виконавчого документу ВП № 51846222, відсутність майна у боржника. При цьому, було встановлено, що автомобіль на який накладено арешт, перебуває у розшуку більше одного року і працівниками поліції його так і не виявлено, а інше майно за боржником не рахується.

Винесення такої постанови державним виконавцем вважає неправомірними, оскільки вони суперечать вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

Так, у постанові державного виконавця про розшук транспортного засобу, яка була направлена державним виконавцем для виконання, невірно вказано номер шасі автомобіля, а тому відсутні будь-які підстави стверджувати, що органами Національної поліції України здійснювалися заходи по розшуку саме транспортного засобу, належного боржнику ОСОБА_2 .

Крім того, державний виконавець Кравченко М.В. не направила на адресу боржника ОСОБА_2 жодного запиту, вимоги, виклику з метою отримання інформації, пояснень боржника, щодо місцезнаходження транспортного засобу та для з`ясування обставин, при яких транспортний засіб вибув з її володіння та встановлення осіб, у яких він перебуває.

Інші запити, вимоги, виклики загального характеру, направлені на адресу боржника ОСОБА_2 , були частково, або повністю проігноровані боржником без відповідного реагування державного виконавця Кравченко М.В. на невиконання її законних вимог.

При цьому, в судовому засіданні, під час розгляду цивільної справи, за результатами якої винесено рішення, невиконання якого стало підставою для відкриття виконавчого провадження, дії державного виконавця в межах якого нею оскаржуються, боржник та її чоловік повідомили про місце перебування вищевказаного транспортного засобу, а саме про те, що цей автомобіль знаходиться в гаражі № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Енергетичний» в м. Умані по вул. Енергетична, 8. При цьому, державний виконавець Кравченко М.В. була присутня у вказаному судовому засіданні. Але державний виконавець, в порушення вимог Закону, не здійснила опис майна та його арешт, а направила формальні запити на ім`я боржника та голови гаражного кооперативу «Енергетичний».

Державний виконавець звернулася до суду з поданням про надання дозволу на проникнення до іншого приміщення, але судом її подання було залишено без розгляду, але державний виконавець не здійснила ніяких дій щодо повторного звернення та належної підготовки вказаного подання. При цьому, вважає, що сам факт звернення державного виконавця Кравченко М.В. до суду з таким поданням підтверджує наявність підстав для звернення з таким поданням.

Тобто вважає, що державний виконавець не виконала обов`язку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження» та не вчинила виконавчі дії неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.

Відсутність реального примусового виконання стало можливим, у зв`язку з неефективним, неповним вчиненням виконавчих дій державним виконавцем Кравченко М.В., яка під час здійснення виконавчого провадження вибірково, формально та не в повному обсязі реалізувала права, надані їй Законом України «Про виконавче провадження» без мети настання відповідного результату.

Крім того, інформація зазначена у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 22.01.2018 ВП № 51846222, про те, що державний виконавець встановив, що іншого майна належного боржнику, що підлягає опису та арешту в рахунок погашення боргу, не виявлено не відповідає дійсності та спростовується матеріалами зведеного виконавчого провадження.

Також, у власності боржника перебуває інше нерухоме майно, а саме 2/3 частки у праві приватної власності в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та матеріалами зведеного виконавчого провадження. Але державний виконавець не вчинив жодних дій, щоб реалізувати вказане майно, оскільки боржник надав інформацію про неможливість реалізації майна, у зв`язку із реєстрацією місця проживання у цьому будинку неповнолітньої дитини, хоча інформація про це у будинковій книзі на це житло, відсутня.

Невиконання державним виконавцем жодних дій, передбачених законодавством щодо примусового виконання рішення суду, порушує її права, як стягувача, у зв`язку з чим вона і звернулася до суду з скаргою.

Просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко Марини Василівни щодо винесення постанови від 22.01.2018 ВП № 51846222 про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_1 .

Скасувати постанову старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко М.В. від 22.01.2018 ВП № 51846222 про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_1 .

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, вимоги скарги підтримує та просить суд її задовольнити в повному обсязі.

Представник відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмові пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , посилаючись на наступне.

22.01.2018 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа № 705/6650/16к 1кп/705/124/16 виданого Уманським міськрайонним судом стягувачу на підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (не розшук транспортного засобу). У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу роз`яснено порядок повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання п. 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень). .

Стягувач ОСОБА_1 скористалась своїм правом повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання. 12.07.2018 за виконавчим документом № 705/6550/16к 1кп/705/124/16 відкрито виконавче провадження № 56750659 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 38489,10 грн. (залишку боргу в сумі 37292,35 грн.). Виконавче провадження № 56750659 завершено 11.01.2023 на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», борг за виконавчим листом № 705/6550/16к 1кп/705/124/16 стягнуто та перераховано ОСОБА_1 в повному обсязі.

Виконавчий лист № 705/6550/16к 1кп/705/124/16 повернутий до Уманського міськрайонного суду з відміткою державного виконавця про завершення виконання виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» і цей виконавчий лист повинен перебувати у справі.

Отже, відсутній предмет розгляду справи, так як стягувач ОСОБА_1 скориставшись своїм правом повторного пред`явлення виконавчого документа отримала заборгованість згідно виконавчого документа № 705/6550/16к 1кп/705/124/16.

У зв`язку із зазначеним просять суд скаргу закрити, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Суд, врахувавши позицію боржника та державного виконавця, вивчивши матеріали скарги, вважає, що заява не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших судів».

Згідно з п. 20 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів ВП №51846222, оскаржувана постанова від 22.01.2018 про повернення виконавчого документу про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 містила роз`яснення про можливість повторного звернення стягувача з виконавчим листом щодо примусового його виконання. Оскільки заборгованість боржником так погашена і не була, стягувач повторно звернулася з таким виконавчим документом і 12.07.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56750659, яке в подальшому закрито на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.01.2023.

Отже, судом встановлено, що станом на дату розгляду скарги, рішення державного виконавця, яке було предметом оскарження, не позбавляло можливості стягувача звернутися до виконавчої служби повторно з тим самим виконавчим документом, чим саме і скористався стягувач та в подальшому цей виконавчий документ був виконаний в межах виконавчого провадження, а тому, в даному випадку скасування оскаржуваної постанови не призведе до відновлення або захисту порушених прав стягувача, отже є недоцільним.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з цією скаргою ОСОБА_1 ставить питання про скасування постанови про повернення виконавчого документа та визнання дій державного виконавця при винесенні такої постанови незаконними. При цьому, сам стягувач виконує дії, які їй роз`яснені у оскаржуваній постанові, пред`являючи повторно виконавчий документ для виконання, та державним виконавцем вдруге відкрито виконавче провадження, яке станом на час розгляду справи завершено в зв`язку з виконанням рішення суду та погашенням заборгованості.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на вищенаведене, виходячи із заявлених вимог скарги, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що вимоги скарги не підтверджені матеріалами справи та відсутній предмет оскарження, внаслідок чого у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 12, 81, 447, 449, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (рішення) старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко М.В. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р. В. Піньковський