ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/9733/24 Провадження № 2/636/1441/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого - судді Гніздилова Ю. М., за участю секретаря судового засідання - Кисловської О.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє - адвокат Бокій Владислава Олегівна до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2010 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час сумісного проживання у сторін народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 25.09.2021 між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №329, який було розірвано рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 03.07.2024 (справа №636/1557/24). Під час перебування відповідача в евакуації відносини між сторонами погіршились, а в квітні 2023 року ОСОБА_2 повернулась до України та залишила доньку на позивача, покинула сім`ю, повідомивши, що в неї є необхідність влаштовувати власне життя. Тобто з квітня 2023 року і по теперішній час утримання, догляд та піклування за дитиною здійснюється виключно батьком дитини. Відповідач не виконує батьківські обов`язки, не цікавиться станом здоров`я дитини, її психологічним, фізичним, духовним розвитком, припинила будь-яке спілкування з донькою, не відвідує, матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, що свідчить про те, що мати дитини - відповідач у справі, фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 03.12.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.

17.12.2024 відповідачем на електронну пошту суду надано відзив на позовну заяву, в якому остання зазначає, що під час перебування в евакуації відносини з донькою весь час погіршувались, відбувались сварки майже кожного дня, через що ОСОБА_2 була позбавлена жити нормальним життям, та вирішила повернути доньку батькові, а тому з весни 2023 року донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своїм батьком та повністю знаходиться на його утриманні та забезпеченні. Крім того відповідач зазначає, що з дитиною не спілкується, забрати дитину до себе можливості не має, на теперішній час не може виконувати свої батьківські обов`язки, а тому визнає позовні вимоги в повному обсязі.

22.01.2025 від представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшли пояснення з яких вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських прав у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дочки, не цікавиться станом її здоров`я, що відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 23.01.2025 закрито підготовче провадження по цивільній справі № 636/9733/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, 23.01.2025 від представника позивача надійшла заява до суду, в якій остання просила судовий розгляд здійснити за відсутності сторони позивача, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач судове засідання не з`явилися, у своєму відзиві просила справу розглядати за її відсутності.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, у наданих поясненнях просив суд розглянути справу за їх відсутності.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України .

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Таким чином, норми ЦПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи/заяви має формувати суд, який розглядає справу/заяву. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, розгляду заяви, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України: завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави.

Тому, суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України"), тим паче, коли вони стосуються інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог).

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 227 та відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області було видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 .

25.09.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №329, свідоцтво про шлюб, видане повторно, серія НОМЕР_2 від 04.02.2022.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 03.07.2024 (справа №636/1557/24) шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.05.2024 № 239 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено разом з батьком, ОСОБА_1 .

Судовим наказом Чугуївського міського суду Харківської області від 08.04.2024 (справа №636/2236/24; н/п 2-н/636/252/24) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02 квітня 2024 року, до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 про примусове стягнення з Відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 01.10.2024 заборгованість зі сплати аліментів складає 18 456,39 грн.

У зв`язку з невиконанням судового наказу щодо стягнення аліментів відомості про ОСОБА_2 внесені до Єдиного реєстру боржників, накладено арешт на кошти, застосовано тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, виїзду за межі України, у праві полювання, користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, тощо, що підтверджується відповідними постановами у виконавчому провадженні.

Згідно інформації, наданої КП «Чугуївський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Чугуївської міської ради Харківської області, де ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом фахівців з народження, вбачається, що дитина проживає разом з батьком, здорова, щеплена відповідно з календарем профілактичних щеплень, фізично розвинута добре, на диспансерному обліку не перебуває. Мати дитини, ОСОБА_2 , медичний заклад не відвідувала з 2021 року, у 2023-2024 роках жодного разу не зверталась до сімейного лікаря з метою контролю чи з`ясування стану здоров`я дитини, а також не відвідувала сімейного лікаря разом з дитиною. Жодного разу не цікавилась станом здоров`я дитини починаючи з 2023 року.

З інформації, наданої директором КЗ «Чугуївського ліцею №2» Чугуївської міської ради Харківської області вбачається, що здобувачка освіти 8 класу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , регулярно відвідує заняття у школі у дистанційному форматі. У разі відсутності учениці на уроках з поважної причини або за станом здоров`я батько, ОСОБА_1 , попереджає класного керівника. У першому семестрі 2022-2023 навчального року мати ОСОБА_2 спілкувалася з класним керівником з приводу успішності дитини. На початку другого семестру 2022-2023 навчального року у телефонній розмові мати повідомила класного керівника, що через певні життєві обставини її донька ОСОБА_3 проживатиме з батьком ОСОБА_1 . У 2022-2023 та 2023-2024 навчальних роках мати ОСОБА_2 не відвідувала батьківські збори, які проходили в онлайн-форматі. До адміністрації не зверталася з приводу успішності або поведінки дитини. У ІІ семестрі 2022-2023 навчального року та у 2023-2024 навчальному році батько привозив дитину для отримання та здачі підручників, а також для відвідування інших шкільних заходів. Батько цікавився успішністю дитини, реагував на повідомлення класного керівника щодо організаційних моментів, пов`язаних зі шкільним життям учениці ОСОБА_6 .Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні.

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, на виконання вимог ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України надала до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, зі змісту якого вбачається, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. З малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було проведено співбесіду за допомогою мобільного відео зв`язку. Під час співбесіди ОСОБА_4 повідомила, що з початку війни разом з матір`ю виїхала за межі України, але між дочкою та матір`ю не склалися доброзичливі відносини і мати відправила дитину мешкати з батьком. Дівчинка повідомила, що з весни 2023 року не спілкувалася з матір`ю, ОСОБА_7 не телефонувала дочці, матеріально не утримує. Враховуючи наявні матеріали, думку та інтереси дитини, рекомендації Комісії, керуючись ст.ст. 19, 164 Сімейного кодексу України в інтересах дитини, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До матеріалів справи долучена довідка, видана ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.13 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до абзацу 9 пункту 8 постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Відповідно до положення ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми враховуються судом, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 . ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, а саме: не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, матеріально не забезпечує, у зв`язку з чим вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, застосування до неї такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини.

На підставі ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 150, 155, 164, 166, 180 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), керуючись ст. 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити в повному обсязі.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) відносно її малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у розмір 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного тексту судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ю. М. Гніздилов