КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/890/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Ратнікової В. М., Ящук Т. І.

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда», третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «Т Капітал», про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року в складі судді Осаулова А. А.,

встановив:

10.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А., Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда» (далі - ТОВ «Ваканда»), третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «Т Капітал» (далі - ТОВ «Т Капітал») про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 березня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 346-07-ИП, відповідно до п. 2.1. якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 150 000 доларів США з процентною ставкою 14,5 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 16 березня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, згідно умов якого позивач передав квартиру АДРЕСА_1 , що належала йому на праві приватної власності на підставі договору дарування кватири від 06 липня 2004 року, в іпотеку банку.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року у справі 761/25367/15-ц, в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № 346-07-ИП від 16.03.2007 у розмірі 416 980, 25доларів США та 147 342,20 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на зазначену квартиру за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Одночасно зазначено про те, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно вимог вказаного закону кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 пункту 1 Закону, на користь (у власність) іншої особи.

Однак, в порушення вказаної норми, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 03.04.2019 відступив права вимоги за іпотечним договором ТОВ «ФК «Арагон», а останнє 11.12.2019 уклало договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором з ТОВ «Ваканда».

Реєстрація права власності на належну позивачу квартиру за ТОВ «Ваканда» проведена державним реєстратором 07 травня 2020 року.

Позивач зазначав, що квартира АДРЕСА_1 , має загальну площу 125,1 кв.м., використовується як місце постійного проживання позивачем, а тому на неї не могло бути звернення стягнення в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Позивач просив:

визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52203707 від 12.05.2020 року, що прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А.;

скасувати запис № 33466241 від 07 травня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ТОВ «Ваканда» на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0);

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з 16 січня 2020 року законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, яка скасування запису про проведену державну реєстрацію права, що у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а отже, не спроможний надати особі ефективний захист її прав. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах від 04 листопада 2020 року у справі № 910/7648/19, від 16 вересня 2020 року у справі №352/1021/19 та від 26 травня 2021 року у справі №204/3503/19. Належним способом захисту може бути скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Правові висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи), викладені у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц та від 04 лютого 2020 року у справі № 910/7781/19. Тому у цій справі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. є неналежним відповідачем, що є підставою для відмови в задоволенні позову до цього відповідача.

Судове рішення про задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем тільки за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою. Відповідач ТОВ «Ваканда» не є власником спірної квартири, оскільки 09.05.2023 р. право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , було зареєстровано за ТОВ «Т Капітал», а тому обраний позивачем спосіб захисту є неналежним.

Судом першої інстанції також встановлено, що: позивач зареєстрований в спірній квартирі, яка має загальну площу 125,1 кв.м; позивач на час проведення державної реєстрації був зареєстрований за вказаною; у позивача станом на час проведення державної реєстрації у власності не знаходилось інше нерухоме житлове майно, оскільки об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 , під вказані вимоги не підпадає. За таких обставин суд дійшов висновку, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Тому у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «Ваканда».

05.04.2024 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив та не вірно оцінив докази, порушив норми матеріального та процесуального права, а тому помилково дійшов до висновку про залишення позовної заяви без задоволення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в позові він просив визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію, тобто спосіб захисту свого порушеного права ним було визначено вірно.

Оскільки даний позов подано 15.03.2021, не погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що з 16 січня 2020 року законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, яка скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Станом на дату подання позову до суду ТОВ «Ваканда» був належним відповідачем, тому обраний ним спосіб захисту був належним. Під час розгляду справи право власності було перереєстровано на ТОВ «Т Капітал», якого було залучено до участі в справі в якості третьої особи. Вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови в позові.

Також вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М. А. є належним відповідачем, оскільки він оскаржував також і його дії.

30.05.2024 ТОВ «Т Капітал» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначило, що позивачем суду першої інстанції не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування твердження про те, що квартираза адресою: АДРЕСА_2 , підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 ркоу у спарві №761/26177/20, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

У вказаній справі з пояснень відповідача ОСОБА_1 судом встановлено, що його неповнолітній син ОСОБА_2 проживав у вказаній квартирі тільки до 2016 року, після чого проживає зі своєю матір`ю за іншою адресою. Сам ОСОБА_3 фактично також не проживає в цій квартирі тривалий час, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Встановлена обставина свідчить про те, що спірна квартира не використовувалась як місце його постійного проживання.

Крім цього, матеріали справи містять докази, які свідчать про те, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення приватного нотаріуса Юдіна М.А. від 12.05.2020, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 25.04.2014 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, як на незавершений будівництвом об`єкт готовністю 80%, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, запис про право власності за №5539723, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №388348, виданого 27 березня 2012 року. Рішенням у справі № 369/3261/17 встановлено, що належне позивачу майно є житловим будинком.

В даній справі на момент її розгляду в суді першої інстанції право власності на нерухоме майно зареєстровано за ТОВ «Т Капітал», тож скасування рішення про державну реєстрацію права власності та запису про право власності ТОВ «Ваканда» на спірну квартиру не зможе забезпечити поновлення порушених прав позивача на відповідне нерухоме майно.

30.05.2024 представник ТОВ «Ваканда» - адвокат Свірєпова А. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Одночасно зазначає, що відмовляючи у позові з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту, суд не мав правових підстав надавати оцінку доводам сторін по суті спору. Тому висновки суду першої інстанції в частині поширення на спірні правовідносини Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» преюдиційного значення не матимуть.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Горбовий В. А. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ТОВ «Ваканда» - адвокат Свірєпова А. В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 16 березня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 346-07-ИП, відповідно до п. 2.1. якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 150 000 доларів США з процентною ставкою 14,5 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 16 березня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, згідно умов якого позивач передав квартиру АДРЕСА_1 , що належала йому на праві приватної власності на підставі договору дарування кватири від 06 липня 2004 року, в іпотеку банку.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року у справі 761/25367/15-ц, в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № 346-07-ИП від 16.03.2007 у розмірі 416 980, 25доларів США та 147 342,20 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на зазначену квартиру за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Одночасно зазначено про те, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

03 квітня 2019 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклало з ТОВ «ФК «Арагон» договір про відступлення права вимоги за вказаним договором іпотеки.

11 грудня 2019 року ТОВ «ФК «Арагон» уклало з ТОВ «Ваканда» договір про відступлення права вимоги за вказаним договором іпотеки.

07 травня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Юдіним М. А. зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , за ТОВ «Ваканда».

09 травня 2023 року право власності на вказану квартиру зареєстровано за ТОВ «Т Капітал». Документи, подані для державної реєстрації: акт приймання-передачі від 07.04.2023, видавник : ТОВ «Ваканда» та ТОВ «Т Капітал»; рішення про передачу майна, речових прав на майно як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо), серія та номер: 06/04, виданий 06.04.2023 (а.с.147 т.1).

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Предметом спору у справі, що переглядається, є визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса, яким було зареєстроване право власності на спірну квартиру за ТОВ «Ваканда».

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 виклала правові висновки за обставин коли предмет іпотеки не був відчужений третій особі, а питання ставилось про скасування первинного рішення про державну реєстрацію на нерухоме майно за іпотекодержателем, що було в цих випадках ефективним способом захисту відповідно до частини четвертої статті 37 Закону України «Про іпотеку».

За обстави цієї справи право власності 09 травня 2023 року перейшло до нового власника - ТОВ «Т Капітал».

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Установивши, що станом на час розгляду справи, ТОВ «Ваканда» передало спірну квартиру в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Т Капітал», право власності останнього зареєстровано 09 травня 2023 року в Державному реєстрі речових прав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що заявлені позивачем вимоги про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А. 12 травня 2020 року, відповідно до якого зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Ваканда», не забезпечують відновлення порушених прав, а тому не є ефективним способом захисту.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Пред`явлення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому захисту порушених прав та є ефективним способом захисту порушених прав власника. Застосування вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, виключає застосування інших вимог власника.

Релевантною для застосування до спірних правовідносин в цьому випадку буде постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року справі № 199/8324/19 та постанови Верховного Суду від 25 листопада 2020 року № 359/6391/17-ц, від 20 грудня 2023 року у справі № 359/1379/21, де суд вказував, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що скасування запису про проведену державну реєстрацію права за ТОВ «Ваканда» не зможе забезпечити та гарантувати позивачу відновлення порушеного права та надати ефективний захист її прав.

Враховуючи, що за обставинами цієї справи відбувся перехід права власності до особи, з яким у позивача договірні відносини відсутні, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими.

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 у цій справі визначив відповідачем за позовом, крім ТОВ «Ваканда», державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А.

При цьому спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі.

Отже, позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру не може бути звернена до державного реєстратора, якого позивач визначив відповідачем. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року в справі № 823/2042/16, від 01 квітня 2020 року в справі №520/13067/17.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до державного реєстратора, оскільки він є неналежним відповідачем у цій справі.

Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2022 року у справі № 295/8285/19-ц вказував, що до правовідносин з реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем на підставі іпотечного застереження застосовуються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо тимчасової заборони відчуження.

Установивши, що обраний позивачем спосіб захисту не забезпечує ефективного відновлення порушеного права власності позивача на нерухоме майно, новим власником якого є ТОВ «Т Капітал», який не був залучений до участі у справі як відповідач, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову до ТОВ «Ваканда» з підстав неефективного обраного ним способу захисту.

Враховуючи викладене, суд не перевіряє доводи сторін щодо відповідності дій державного реєстратора вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду із позовною вимогою про застосування належного способу захисту.

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно зміни в мотивувальній частині, шляхом виключення висновків щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині, в іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постановити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.02.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: В. М. Ратнікова

Т. І. Ящук