Провадження № 2/337/694/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРЇАНИ

31 січня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя Сидорова М.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ускова Ірина Іллівна, до ОСОБА_2 , Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа:ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2025 до суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач ОСОБА_1 просить скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , що належить йому на праві спільної часткової власності, та виключити з Державного реєстру речових прав об`єктів нерухомого майна запис, зареєстрований 03.09.2012 о 14:29:16 за № 12942496 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що в провадженні Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі ГТУЮ у Запорізькій області знаходилось виконавче провадження № 33672753з примусового виконання виконавчого документу № 2-1395/09 від 04.04.2012, який виданий Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 (який є позивачем за даним позовом) на користь ОСОБА_2 (який є відповідачем за даним позовом) грошових коштів в розмірі 119634,50 грн. У межах даного виконавчого провадження 01.08.2012 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. У відповідності до зазначеної постанови накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 , в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , співвласником якої він є. 29.12.2012 виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність майна у боржника). Станом на 29.01.2024 виконавче провадження завершено, проте арешт не скасовано.Позивач звернувся до Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про скасування арешту з квартири, проте листом від 29.01.2024 за № 12850/29.25-30 Хортицький ВДВС у місті Запоріжжі у скасуванні арешту йому відмовив. Наявність обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 є перешкодою в користуванні його часткою власного нерухомого майна. Позивач не може розпоряджатись власною квартирою (часткою), в зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з позовною заявою про скасування арешту.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на таке.

Відповідно до ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Звертаючись до суду з позовом, як на підставу своїх порушених прав, позивач посилається на те, що йому на праві власності належить нерухоме майно, на яке постановою державного виконавця накладений арешт.

Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника), заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин 1 - 3 ст. 57 Закону 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Аналогічні положення містяться і у ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

У ст. 447-1 розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України (в редакції від 21.11.2024) передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Таким чином, розділом VII ЦПК України встановлено спеціальний порядок, за яким здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок, що «боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України».

У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21) зазначено, що «у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій не врахували того, що вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. А за таким позовом позивач має бути відповідачем у справі. При цьому суд першої інстанції вірно послався на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20, проте не звернув уваги на те, що у наведеній справі суди саме відмовили у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядали спір по суті».

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 234/18525/19 (провадження № 61-10369св20) та від 20.10.2021 у справі № 236/789/21 (провадження № 61-11689св21) вказано, що «в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що ця особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Отже, суди попередніх інстанцій помилково розглянули справу по суті та не врахували того, що арешт накладено на майно позивача, який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21) та у постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), підстав відступити від зазначених висновків судом не встановлено».

Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 у справі № 577/4541/20 також зауважив, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У даному випадку зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач ОСОБА_1 був боржником у виконавчому провадженні № 33672753. В ході примусового виконання державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що Циб С.О. не може пред`являти позов про скасування обтяження у вигляді арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином у відкритті провадження у даній справі слід відмовити із роз`ясненням позивачеві права звернутись до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця в порядку розділу VII ЦПК України.

Керуючись ст. 19, 186, 260-261, 353-354, 447 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ускова Ірина Іллівна, до ОСОБА_2 , Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа:ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутись до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця в порядку розділу VII ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Сидорова