Справа № 211/4740/23
Провадження № 2/211/103/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 січня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

у відсутність сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, 27 вересня 2003 року між сторонами укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період шлюбу, за спільні сімейні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 2017 року вони, придбали квартиру АДРЕСА_1 . Вартість якої становить 89 773,00 грн.

Крім того, під час перебування у шлюбі з відповідачем було придбане майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, та яке фактично залишилось у володінні відповідача в квартирі в якій проживає відповідач та не надає доступу позивачу, а саме: Смартфон SAMSUNG Galaxy М32 6/128GB Light Blue (SM-М325FLBGSEK), вартістю 7 499,00 грн. Смартфон SAMSUNG Galaxy A32 4/64 Black (SM-A325FZKDSEK), вартістю 7 299,00 грн. Пральна машина INDESIT Е2SC 2160 W UA, підставка SAVITEL SV-1 для пральних машин, страхування за програмою «Абсолютний захист» ВПТ на 5 років Альфа, на загальну суму 8 798,00 грн. Машинка д/волосся BRAUN HC 5010, вартістю 1499,00 грн. Смартфон SAMSUNG Galaxy A32 5G 4/64 GB Black вартістю 7 299,00 грн. Телевізор FRAME SAMSUNG QE, рамка для ТВ FRAME SAMSUNG, загальна вартість 17010.00 грн. Безпровідний маршрутизатор ТР-LINK Archer А64, вартістю 1249.00 грн. Прасувальна дошка EUROGOLD, вартістю 318.00 грн. Пилосос для сухого прибирання Rowenta, вартістю 2499.00 грн. Дріль ударний Dnipro-М НD-132М, вартістю 3297, 00 грн.

Загальна вартість майна яке залишилось у спірній квартирі та фактично перебуває у користуванні відповідача, складає: 58 267 (п`ятдесят вісім тисячі двісті шістдесят сім) гривень 00 копійок.

Крім вищезазначеного майна, в квартирі залишився холодильник Ardo, мікрохвильова піч марки Samsung, колекційна коштовна електрогітара, акустична система, однак позивач не може надати суду квитанції про оплату вищезазначеного майна, оскільки вони зберігаються в квартирі, до якої відповідач не надає доступ позивачу.

У зв`язку з тим, що відповідач не дбав про сім`ю та не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки, позивач звернулась до суду з заявою про стягненню аліментів з відповідача.

16 жовтня 2020 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 211/5061/20 видано судовий наказ, яким стягнуто з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 31 серпня 2020 року, на користь матері дитини ОСОБА_1 .

На теперішній час, станом на 27.06.2023 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суму відповідних платежів за п`ять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання становить 10566 гривень 40 копійок.

31.05.2023 року, позивач, після проходження стаціонарного лікування повернулася додому за місцем проживанням (квартира АДРЕСА_1 ), але до даної квартири позивач потрапити змогла, оскільки відповідач змінив замки на вхідних дверях та не пустив її до квартири.

Своїми діями відповідач фактично позбавив позивача житла, їжі, одягу, та іншого майна та коштів що знаходяться в квартирі, на які позивач має передбачене законом право. Про даний факт позивачем будо повідомлено Національну поліцію та складено заяву про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідач приховавши, що квартира в якій було зареєстроване місце проживання позивача, на яке розповсюджується право спільної сумісної власності подружжя, без відома та згоди позивача зняв позивача з реєстраційного обліку місця проживання.

Оскільки речі вжитку та побутова техніка які були придбані у шлюбі та залишились в квартирі до якої відповідач не надає доступ, позивач вважає за потрібним стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 2/3 вартості рухомого майна.

Оскільки загальна вартість рухомого майна на яке у позивача зберігаються товарні чеки/квитанції складає 58267,00 грн. 2/3 частки дорівнюють 38844,66 грн. які позивач бажає одержати в рахунок грошової компенсації від відповідача, оскільки вищезазначені речі перебувають у відповідача.

На теперішній час донька проживає з позивачем, а відповідач в свою чергу неналежно виконує свої батьківські обов`язки, він ухиляється від участі в матеріальному утриманні дитини, про що свідчить наявна в нього заборгованість зі сплати аліментів, не приймає участі у вихованні дитини здійснюючи психологічний тиск.

Виходячи з вищевикладених обставин просить суд відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за позивачем право власності на 2/3 частки квартири за відповідачем на 1/3 частку.

Ухвалою суду від 01 серпня 2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. 11.01.2024 від представника відповідача адвоката Касьян М.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що

Спірну квартиру було придбано за особисті кошти відповідача, які були йому подаровані його батьком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який подарував відповідачу 145 000, 00 гривень на придбання житла, а не за спільні кошти сімейного бюджету, як це зазначено у позовній заяві.

Вказані кошти були привезені відповідачу за його місцем роботи до Бош авто сервісу «Лідер», який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Каховська, буд. 77 та були передані ОСОБА_2 в присутності заступника директора автосервісу - ОСОБА_5 .

В свою чергу, купівлю-продаж квартири було вчинено за 7500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, встановленим на 26.09.2017 року, становило 197 876, 25 гривень. Різницю коштів в розмірі 52 876, 25 гривень було сплачено зі спільного сімейного бюджету подружжя.

Більше того, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає про необхідність збільшення її частки у майні до 2/3 частин у зв`язку з проживанням разом із нею спільної з відповідачем доньки, проте жодних підтверджуючих документів для відходу від принципу рівності часток не додає.

Крім того, спільна дочка подружжя - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є повнолітньою особою, що свідчить про неможливість збільшення часток позивача у зв`язку з перебуванням на її утриманні дитини, адже згідно чинного законодавства особа після досягнення 18-ти річного віку втрачає статус дитини.

Таким чином, як вбачається з наданих суду доказів, двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 43.1 кв.м., житловою площею 28.0 кв.м., була придбана здебільшого за кошти відповідача, та поділу підлягає лише різниця, сплачена з коштів подружжя в розмірі 52 876, 25 гривень (197 876, 25 грн. - 145 000, 00 гривень, де 197 876,25 вартість квартири, 145 000,00 гривень особисті кошти відповідача.

В свою чергу, 52 876, 25 гривень становлять 1/4 частку квартири, а відтак при поділі майна частка позивача повинна становити 1/8 частки.

Стосовно поділу побутової техніки та меблів, то в даній частині позивачу повинно бути відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зважаючи на те, що спільно нажите майно подружжям вже було поділено в добровільному порядку, у жодної зі сторін претензій не було.

12.04.2024 від представника позивача адвоката Лисенка О.А. до суду надійшла відповідь на відзив. Вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, а доводи викладені у відзиві вважає необґрунтованими.

Ухвалою суду від 23 травня 2024 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , представник позивача Лисенко Олександр Анатолійович до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 23 травня 2024 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

У минулих судових засіданнях позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

30.01.2025 року представник позивача адвокат Лисенко О.А. надав заяву про слухання справи без участі позивача та представника позивача, позов підтримав, просив задовольнити.

В минулих судових засіданнях представник відповідача адвокат Касьян М.С. проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, надавши пояснення по змісту відзиву на позовну заяву. 30.01.2025 року надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

В минулому судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що ОСОБА_1 його племінник його батько позичив у свідка гроші 120000 грн. у вересні 2017 року на придбання вкартири синові. Гроші повернув батько . Розписок не було, так як рідня, нічого не писали. Повернув весною 2018 року.

В минулому судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що відповідач його син. В 2017 році син сказав, що в сім`ї негаразди , так як немає своєї квартири, у них була на приміті квартира, він попросив грошей. Свідок вирішив допомогти так як в них є паї. Зустрілися з сестрою у вересні 2017 року запитали чи не можуть тимчасово допомогти, сказали що на декілька місяців можуть позичити гроші. Вони позичили 120000 грн, свідок відвіз їх сину на роботу. В 2014 році вони вже давали сину 90000 грн.. В кінці вересня вони повідомили , що вже можуть оформляти та переїжджати. До весни 2018 року вони кошти всі повернули. Кошти давали особисто синові ОСОБА_7 , завіз на СТО грошові кошти на роботу. Свідок з дружиною взагалі планували придбати квартиру на себе, а потім подарувати сину, але захворіла дружина, та їм було не до цього.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників, свідків, суд дійшов висновків про задоволення позову з таких мотивів.

Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, сторони з 27 вересня 2003 року по 11 серпня 2023 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають спільну доньку: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 13,14).

За договором купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. зареєстровано у реєстрі № 2591, ОСОБА_8 придбав у власність двохкімнатну квартиру загальною площею 43,1 кв.м. та житловою площею 28,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Згідно п. 2.1 Договору продаж квартири вчиняється між сторонами за 89773,00 грн., які покупець сплачує до укладання цього договору шляхом перерахунку коштів на рахунок продавця. Зазначена ціна відповідає волевиявленню продавця та покупця, є остаточною і змінам не підлягає. Своїм підписом на договорі продавець підтверджує факт повного розрахунку за квартиру та відсутність будь-яких фінансових претензій до покупця ( а.с. 17-18).

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Згідно висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 320/3072/18, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Враховуючи, що спірна квартира була придбана відповідачем 26.09.2017 року за час шлюбу з позивачем, зазначена квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частиною третьою статті 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 344/5539/17 (провадження № 61-12286св20) зазначено, що «статтею 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від принципу рівності часток подружжя у праві спільної власності.

По-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Аналізуючи наведені норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21, у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 456/828/17 (провадження № 61-252св17).

Судом встановлено, що сторони з 27 вересня 2003 року по 11 серпня 2023 рік перебували у зареєстрованому шлюбі.

Предметом спору є квартира кв. АДРЕСА_1 , яка придбана у період шлюбу та зареєстрована на праві власності в цілому за ОСОБА_1 , відповідачем у справі, на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2017 року та підлягає поділу між сторонами, оскільки є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилання позивачки на те, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, оскільки відповідач неналежно виконує свої батьківській обов`язки, ухиляється від участі в матеріальному утриманні дитини, про що свідчить наявна в нього заборгованість зі сплати аліментів, та не приймає участі у вихованні дитини здійснюючи психологічний тиск, суд не приймає до уваги, оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження наведених обставин. Крім того, їх спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 вже досягла повноліття.

Встановлено також, що в період шлюбу позивачка зверталася із заявою до поліції від 06.06.2023 по факту вчинення відповідачем ОСОБА_8 домашнього насильства, при якому він виражався нецензурними словами та погрожував їй фізичною розправою, вчинив економічне насильство ( а.с. 19). Однак доказів, що ОСОБА_9 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП матеріали справи не містять.

Встановлено, що між сторонами спору наявні конфліктні відносини. Проте наявність неприязних відносин та конфліктних взаємин подружжя, не є безумовною підставою для відступлення від засад рівності їх часток у спільному сумісному майні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про не доведення стороною позивача наявності підстави, передбаченої ч. 3 ст. 70 СК України, для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності.

Також в даному випадку стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження існування обставин, що мають істотне значення, визначених ч. 2 ст. 70 СК України, для наявності підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині, а саме визнання в порядку поділу спільного майна подружжя за кожною із сторін права власності на рівну частину нерухомого майна, придбаного у шлюбі, що є предметом поділу в даній справі, через недоведеність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності.

Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільну квартиру на дві рівні частини, визнавши за позивачем та відповідачем право приватної власності на нерухоме майно - по 1/ 2 частини вищевказаної квартири кожному.

Крім того, в період перебування у шлюбі було придбано: Смартфон SAMSUNG Galaxy М32 6/128GB Light Blue (SM-М325FLBGSEK), вартістю 7 499,00 грн. ( фіскальний чек від 17.10.2021); Смартфон SAMSUNG Galaxy A32 4/64 Black (SM-A325FZKDSEK), вартістю 7 299,00 грн. ( фіскальний чек № 64224 від 30.10.2021 ); Пральна машина INDESIT Е2SC 2160 W UA, підставка SAVITEL SV-1 для пральних машин, страхування за програмою «Абсолютний захист» ВПТ на 5 років Альфа, на загальну суму 8 798,00 грн. ( фіскальний чек № від 13.02.2022); Машинка д/волосся BRAUN HC 5010, вартістю 1499,00 грн. ( фіскальний чек № від 27.11.2022); Смартфон SAMSUNG Galaxy A32 5G 4/64 GB Black вартістю 8799,00 грн. ( фіскальний чек № 375357827 від 01.07.2022); Телевізор FRAME SAMSUNG QE, рамка для ТВ FRAME SAMSUNG, загальна вартість 17010.00 грн. ( фіскальний чек № від 19.06.2022 ); Безпровідний маршрутизатор ТР-LINK Archer А64, вартістю 1249.00 грн. ( фіскальний чек № від 19.06.2022); Прасувальна дошка EUROGOLD, вартістю 318.00 грн. ( фіскальний чек № від 24.07.2022); Пилосос для сухого прибирання Rowenta, вартістю 2499.00 грн. ( фіскальний чек № від 08.11.2021 ); Дріль ударний Dnipro-М НD-132М, вартістю 3297, 00 грн. ( фіскальний чек від 31.07.2022 року). Загальна вартість майна складає: 58 267 (п`ятдесят вісім тисячі двісті шістдесят сім) гривень 00 копійок. ( а.с. 22-28).

Позивачка у позові також просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 38844,66 грн. як компенсацію вартості 3/4 частини рухомого майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, за відповідачем залишити частину грошових коштів від вартості рухомого майна. Вказує, що в період шлюбу за спільні кошти позивачки та відповідача було придбане рухоме майно на суму 58267,00 грн. Вартість рухомого майна (вживаного) оцінені нею відповідно до фіскальних чеків на момент придбання. Оскільки, зазначене майно залишилось у відповідача, з нього підлягає стягненню частина його вартості.

Відповідач заперечуючи позовну вимогу в цій частині зазначає, що спільно нажите майно подружжя вже було поділено в добровільному порядку, у жодної із сторін претензій не було. Частину рухомого майна позивачка забрала, коли переїздила, деяких не має в наявності.

Вирішуючи вказану позовну вимогу, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б достовірно встановити яка саме рухоме майно перебуває у користування сторін. Як встановлено з пояснень сторін та пояснень свідків, сторони, перебуваючи в шлюбі за спільні кошти дійсно придбали рухоме майно та облаштували квартиру. Також встановлено, що частину майна позивачка забрала після переїзду з квартири, що підтвердила сама позивачка. Сторони підтвердили, що частина рухомого майна залишилася в квартирі, де проживає на даний час відповідач.

З аналізу позовних вимог, наданих сторонами пояснень, досліджених доказів, вбачається, що позивачка не заявляла вимоги про поділ рухомого майна в натурі, а просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 38844,66 грн. як компенсацію вартості 3/4 частини рухомого майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Проте рухоме майно, яке перераховане позивачкою у позовній заяві, не може бути предметом поділу між сторонами, оскільки суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обсягу майна, вартості такого майна на момент розгляду справи ( висновок експерта). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Враховуючи наведене, приходжу до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вирішення розподілу судових витрат, суд зазначає наступне: За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання право Частинами 5-6 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з підстав неспівмірності витрат та не виконав обов`язку доведення неспівмірності витрат.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частинах 4-5статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, відповідачем не надано.

Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 р. у справі № 907/357/16, від 18.12.2018 р. у справі №910/4881/18, від 08.04.2019 р. у справі № 922/619/18.

Клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу від відповідача не надходило.

Крім того, за змістом пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України визначена процедура відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною на момент вирішення судом питання про розподіл судових витрат, чи тільки має бути сплачено.

Разом з цим, судом задоволено не всі вимоги ОСОБА_1 , а тому стягненню з відповідача відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 60,61,63, 70-73 СК України, статями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя частково.

Визнати квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 43,1 кв.м. та житловою площею 28,0 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу майна, що належить на праві спільної сумісної власності, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожним квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 43,1 кв.м. та житловою площею 28,0 кв.м.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.01.2025 року.

Суддя: Н. О. Сарат