КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/488/22
провадження № 22-ц/824/649/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» - адвоката Сечка Сергія Володимировича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року в складі судді Українця В. В. ,

встановив:

12.10.2022 Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування.

Позов обґрунтовано тим, що 25 серпня 2019 року о 00 годин 20 хвилин по вул. В. Липківського, 6 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Infiniti» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди діяв Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5091289 від 27 лютого 2019 року, укладеного ПрАТ «Страхова група «ТАС» щодо страхування автомобіля марки «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року у справі №760/24743/19, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Автомобіль марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , використовувався з метою надання платних послуг з перевезення пасажирів (таксі).

Умовами полісу № АО/5091289 від 27 лютого 2019 року, використання транспортного засобу марки «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в якості таксі не було передбачено.

21.10.2019 до позивача звернулися з заявою про стягнення заборгованості в порядку регресу.

На підставі страхового акту № 03916/35/920 від 19 лютого 2020 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» виплатило потерпілому страхове відшкодування в розмірі 31 418 гривень 94 копійки, що підтверджується платіжним дорученням № 81782 від 21 лютого 2020 року.

Оскільки цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована без умови використання транспортного засобу в якості таксі, а на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль використовувався саме як таксі, про що свідчить сам зовнішній вигляд автомобіля ( наліпки "UBER" , "тепер за телефоном 9988), відповідач у відповідності до пункту 38-1.1 статті 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний компенсувати позивачу 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 15 709 гривень 47 копійок.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 15 709 грн 47 коп. та витрати сплаченого судового збору в розмірі 2 270 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

14.02.2024 представник ПрАТ «СГ «ТАС» - адвокат Сечко С. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини даної справи. На підтвердження тієї обставини, що автомобіль марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , використовувався як таксі , надав фотододатки до акту огляду транспортного засобу.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 25 серпня 2019 року о 00 годин 20 хвилин по вул. В. Липківського, 6 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Infiniti» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди діяв Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5091289 від 27 лютого 2019 року, укладеного ПрАТ «Страхова група «ТАС» щодо страхування автомобіля марки «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року у справі №760/24743/19, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі страхового акту № 03916/35/920 від 19 лютого 2020 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» виплатило потерпілому страхове відшкодування в розмірі 31 418 гривень 94 копійки, що підтверджується платіжним дорученням № 81782 від 21 лютого 2020 року.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Відповідно до пункту 38-1.1 статті 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фотографія автомобіля, на якому містяться наліпки «Uber» та номер телефону, не містить ідентифікуючих ознак автомобіля, зокрема, його марку та державний реєстраційний номер. Позивачем не доведено, що автомобіль на вказаній фотографії є саме автомобілем, який є предметом страхування за Полісом № АО/5091289 від 27 лютого 2019 року та яким керував відповідач і потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, яка була визнана страховим випадком ПрАТ «Страхова група «ТАС». Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що забезпечений транспортний засіб використовувався у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Так, до апеляційної скарги представником позивача додано нові докази, а саме фото додатки до акту огляду транспортного засобу, на яких видно номер пошкодженого автомобіля та наліпка`тепер за телефоном 9988" (а.с. 55).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказу, який не подавався до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує виключне значення такого доказу для правильного вирішення справи та те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення у даній справі про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог фактично не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом та не роз`яснив учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

У частинах першій - третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідним дослідити фото додатки до акту огляду транспортного засобу, які містять зазначення номеру автомобіля, на якому містить наліпка з написом "тепер за телефоном 9988", що свідчить про використання автомобіля в якості таксі.

Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано.

Відповідачем також не надано заперечень з цього приводу суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 15 709 грн 47 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 5 675 грн ( 2 270 грн + 3 405 грн).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» - адвоката Сечка Сергія Володимировича задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" ( 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65, , п/р НОМЕР_3 в АТ "КБ "ПриватБанк", МФО 305299) суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 15 709 (п`ятнадцять тисяч сімсот дев`ять) грн 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 675 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук