30 січня 2025 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого - судді Мінаєва М.М.,
при секретарі - Печерей О.С.,
за участю позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовуються, зокрема, тим, відповідач ухиляється від участі у матеріальному забезпеченні та духовному розвитку дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їх життям.
Зокрема, позивач послалась на те, що позивач з 2011 року по 2018 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у якому народились вказані вище спільні діти. Після розірвання шлюбу відповідач припинив спілкування з дітьми та не брав участь у їх утриманні. Відповідач жодним чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їхній подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дітей. Відповідач має заборгованість із сплати аліментів, перебуває у розшуку у зв`язку з цим.
На думку позивача, така поведінка відповідача має ознаки ухилення від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України.
Ухвалою від 17.09.2024 було відкрите провадження у справі, її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження, учасникам справи був встановлений строк для подання письмових заяв по суті справи та доказів на їх підтвердження.
Під час підготовчого провадження позивач свої вимоги підтримала. За його клопотанням судом було витребувано від районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району як органу опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей.
Відповідач, будучи повідомленим про час і місце проведення підготовчого судового засідання, не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву та позов та (або) заяв з процесуальних питань не подав.
Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі її представника.
Ухвалою від 09.12.2024 підготовче провадження у справі було закрите, справу призначено до судового розгляду.
Відповідач, будучи повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання двічі не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.
Позивач під час судового розгляду позовні вимоги підтримала, пославшись на викладені у позовній заяві факти і норми права. Додатково пояснила, що дійсно перебувала з 2011 по 2018 роки у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у якому були народжені діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу вони почали проживати окремо. Приблизно у 2019 році відповідач покинув своє місце проживання у м. Пологи Запорізької області і виїхав у невідомому напрямку, нібито на заробітки, і з того часу припинив участь у спілкуванні з дітьми, на зв`язок з ними не виходить, не приїжджає, жодної участі у їхньому житті не бере, матеріальної допомоги не надає. Позивач наразі має сімейні відносини з іншим чоловіком, з яким уклала шлюб, і з яким разом дітьми проживають однією сім`єю. Діти втратили будь-який психоемоційний зв`язок з біологічним батьком, до вітчима ставляться як до батька і мають від нього взаємність. Відтак, на думку позивача, позбавлення відповідача батьківських прав буде в інтересах дітей.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши відповідні норми матеріального права, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 17.06.2011 сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідно копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .
Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 30.10.2018 у справі № 324/844/18 шлюб між сторонами розірвано.

Судовим наказом Пологівського районного суду Запорізької області від 23.08.2018 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 (однієї третини) з усіх видів заробітку (доходів) боржника, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 24.07.2018 року, до досягнення дітьми повноліття.

Останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями із заочного Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 30.10.2018 у справі № 324/844/18.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області, станом на 31.01.2022 заборгованість відповідача із сплати аліментів на утримання дітей становила 117457,54 грн., а станом на 29.08.2024 досягла суми 237014,31 грн. При цьому не зафіксовано жодного платежу з боку відповідача із сплати аліментів.

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 14.01.2020 відповідача ОСОБА_2 було оголошено у розшук як боржника у виконавчому провадженні № 57226518 щодо стягнення аліментів на утримання дітей. За змістом цієї ухвали, судом було встановлено, що ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання не проживає, перебуває у Російській Федерації, однак точне його місцезнаходження не відоме.

Наприкінці лютого напочатку березня 2022 року територія Пологівського району Запорізької області була окупована збройними формуваннями, підконтрольними органам державної влади Російської Федерації, що є загальновідомою обставиною.

Позивач разом з дітьми покинула своє зареєстроване місце проживання у м. Пологи і виїхала за межі України, що підтверджується доданими до позовної заяви документами, в тому числі довідками про взяття позивача і дітей на облік як внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 04.12.2024, з огляду на встановлені обставини життя і поведінки відповідача, позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до обох дітей визнано за доцільне.

Зокрема, вказаним висновком встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не надає їм батьківської опіки та піклування, виявляє байдужість до потреб, стану та проблем дітей. Діти проживають разом з матір`ю та вітчимом, ОСОБА_5 , які і займаються їх вихованням та утриманням, створили належні умови для їх проживання, духовного і матеріального розвитку. При цьому працівниками органу опіки були опитані безпосередньо діти, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які надали письмові пояснення і підтвердили, що біологічний батько ОСОБА_2 ними не піклується протягом тривалого часу, і що вони не заперечують проти позбавлення його батьківських прав.

Відповідачем вказані висновку органу опіки та піклування не спростовані.

Оцінюючи вимоги позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо законності та обґрунтованості, суд виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

На підставі наведеного аналізу норм матеріального Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 23.12.2020 року у справі № 522/21914/17 висловився про те, що при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Встановлені у справі обставини вказують на те, що від утримання та виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач вже давно самоусунувся і протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо них. Характерний для нормальної міцної сім`ї психоемоційний зв`язок між дітьми та батьком зруйнований внаслідок поведінки останнього, про що зазначено також у висновку органу опіки та піклування, що безпосередньо заслухав думку дітей з цього питання.

Щодо будь-яких обставин, які були б об`єктивною перешкодою для відповідача у виконанні ним своїх батьківських обов`язків, матеріали справи не містять, що вказує на ознаки свідомого та тривалого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, що, у свою чергою, є однією з підстав позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1211,20 гривень.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 1, 13, 28, 141, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав по відношенню до його дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РКНОПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.М. Мінаєв