РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

за участю секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 29.07.2024 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 09.05.2023 року розірвано. Від спільного подружнього життя з відповідачем у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем і знаходиться на повному його утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідач не надає належної матерільаної допомоги на утримання сина.

Зважаючи на викладене позивач просить стягувати з ОСОБА_2 в його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частки всіх видів її заробітку /доходу/ щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини.

Позивач на судовий розгляд справи не з`явився, від представника позивача надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заяв та клопотань від неї не надходило, про причини неявки не повідомила.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки відповідач не з`явилася в судове засідання, відзиву на позов не подала та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що сторони з 25.05.2011 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 09.05.2023 розірвано.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 стверджується, що сторони у справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 09.05.2023 місце проживання дитини визначено з батьком ОСОБА_1 .

Копією Акту про встановлення факту здійснення догляду №123 від 22.06.2023 стверджується, що за адресою: АДРЕСА_1 дійсно фактично проживає ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_5 , 2018 року народження. Мати дитини, ОСОБА_2 , є громадянкою російської федерації. В жовтні 2022 року вона, залишивши малолітнього сина з батьком, виїхала до росії де і перебуває на даний час. На момент обстеження факт догляду, утримання та виховання малолітньої дитини підтверджено. ОСОБА_1 самостійно виховує малолітнього сина.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі.

Однак, домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дитини між сторонами не досягнуто.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд бере до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, тому приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

На думку суду, даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб малолітньої дитини, а визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб неповнолітньої дитини та достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

На судовий розгляд справи відповідачкою не надано суду доказів, котрі б підтверджували незадовільний стан здоров`я, наявність на її утриманні інших дітей, непрацездатного чоловіка, батьків тощо.

Враховуючи те, що відповідач є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра не виконує обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними, доведеними і підлягають до задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред`явлені позову про стягнення аліментів був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265,280,281,282 ЦПК України, ст.ст. 180-182,191 Сімейного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , проживає по АДРЕСА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , номер посвідки на постійне місце проживання ІН НОМЕР_3 , зареєстрована по АДРЕСА_1 .

Головуючий: А.М. Лутай