Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5774/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий - суддя Леньо В.В. секретар судового засідання Казимірська Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Підвиноградів померла матір позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.06.2015 р. серії НОМЕР_1 .

На день смерті ОСОБА_4 , постійно проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_1 .

Згідно довідки старости округу с. Підвиноградів від 23.02.2024 р. №20.9-25/99 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований і проживав ОСОБА_1 , син ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач по справі.

ОСОБА_4 залишила заповіт, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Підвиноградівської сільської ради 01.10.1999 р. зареєстрованим за №72, згідно якого, все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла своїм дітям ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 в рівних долях кожному.

Після смерті матері на майно, що їй належало відкрилася спадщина.

ОСОБА_4 , належала земельна ділянка площею 1,42 га, розташована на території Підвиноградівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №867 від 15.02.1999 р. Крім того померлій ОСОБА_4 належав, згідно свідоцтва про право на спадщину від 26.07.2007 р., майновий пай члена КСП виданий 15.03.2002 р. сертифікат серії ЗК-ІІІ №023654 виданий Підвиноградівською сільською радою на ім`я померло ОСОБА_6 .

Спадщину після смерті матері прийняв син померлої - позивач ОСОБА_1 , який проживав на день смерті разом із спадкодавцем.

Інші спадкоємці спадщину не прийняли, із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися.

В подальшому, інший син померлої ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відтак, в силу ст. 1276 ЦК України на частку (згідно зазначеного заповіту) у спадковому майні належному на час смерті ОСОБА_4 могли претендувати та прийняти спадщину його ( ОСОБА_5 ) діти (онуки спадкодавця).

Однак, вони не прийняли спадщини в порядку передбаченому ст.ст. 1268, 1269 ЦК України та не претендують в порядку переходу права на спадщину на частку у спадковому майні належному на час смерті бабусі ОСОБА_4 , про що написали відповідні заяви до всіх компетентних органів

При зверненні до Виноградівської державної нотаріальної контори, нотаріусом позивачу було надано письмовий лист-відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом) від 30.04.2024 р. №231/01-16, згідно якої йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві і йому було рекомендовано звернутися до суду.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, але не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за хаповітом на нерухоме майно, змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідачами до суду подано заяви про визнання обставин та вимог позову, а також про розгляд спраи без їх участі..

Державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контои у судове засідання не з`явилася.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Підвиноградів померла матір позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.06.2015 р. серії НОМЕР_1 .

На день смерті ОСОБА_4 , постійно проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_1 .

Згідно довідки старости округу с. Підвиноградів від 23.02.2024 р. №20.9-25/99 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований і проживав ОСОБА_1 , син ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач по справі.

ОСОБА_4 залишила заповіт, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Підвиноградівської сільської ради 01.10.1999 р. зареєстрованим за №72, згідно якого, все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла своїм дітям ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 в рівних долях кожному.

Після смерті матері на майно, що їй належало відкрилася спадщина.

ОСОБА_4 , належала земельна ділянка площею 1,42 га, розташована на території Підвиноградівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №867 від 15.02.1999 р. Крім того померлій ОСОБА_4 належав, згідно свідоцтва про право на спадщину від 26.07.2007 р., майновий пай члена КСП виданий 15.03.2002 р. сертифікат серії ЗК-ІІІ №023654 виданий Підвиноградівською сільською радою на ім`я померло ОСОБА_6 .

Спадщину після смерті матері прийняв син померлої - позивач ОСОБА_1 , який проживав на день смерті разом із спадкодавцем.

Інші спадкоємці спадщину не прийняли, із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися.

В подальшому, інший син померлої ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відтак, в силу ст. 1276 ЦК України на частку (згідно зазначеного заповіту) у спадковому майні належному на час смерті ОСОБА_4 могли претендувати та прийняти спадщину його ( ОСОБА_5 ) діти (онуки спадкодавця).

Однак, вони не прийняли спадщини в порядку передбаченому ст.ст. 1268, 1269 ЦК України та не претендують в порядку переходу права на спадщину на частку у спадковому майні належному на час смерті бабусі ОСОБА_4 , про що написали відповідні заяви до всіх компетентних органів

При зверненні до Виноградівської державної нотаріальної контори, нотаріусом позивачу було надано письмовий лист-відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом) від 30.04.2024 р. №231/01-16, згідно якої йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві і йому було рекомендовано звернутися до суду.

Разом з тим, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно позивач не може оформити спадкові права.

Ці обставини суд встановив на підставі достатньої сукупності належних та допустимих доказів, а саме: копій свідоцтв про народження, одруження та смерть, копії технічного паспорту, копій спадкової справи, інших письмових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК позивач відноситься до першої черги спадкування як син (дитина) відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України (2003 р.).

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Даючи оцінку доводам позивача про наявність можливих підстав для спадкування онуків спадкодавця в порядку спадкової трасмісії суд звертає увагу на наступне.

Перехід права на прийняття спадщини відповідно до статті 1276 ЦК України не є компонентом спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента. Трансмісар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця. Утім до трансмісара переходить право не лише прийняти спадщину, а й відмовитися від її прийняття, адже спадкоємець завжди має варіантність поведінки він не зобов`язаний набувати тих прав і обов`язків, що мав за життя спадкодавець та які не припинилися внаслідок його смерті. Застосування механізму спадкової трансмісії як юридичної фікції (закон виходить з того, що оскільки спадкоємець мав право прийняти спадщину, але не встиг цього зробити внаслідок смерті, то він нібито спадщину прийняв) можливе за наявності послідовної сукупності таких умов-фактів (юридичний склад): 1) смерть спадкодавця; 2) закликання до спадкування спадкоємця-трансмітента; 3) смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця); 4) право на прийняття спадщини або відмова від її прийняття після смерті спадкодавця не було здійснене трансмітентом; 5) трансмітент має спадкоємця (трансмісара), який закликається до спадкування після смерті трансмітента; 6) трансмісар в установлений законом строк здійснив своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Спадкова трансмісія є особливим порядком здійснення права на спадкування. У разі переходу права на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії застосовуються як загальні правила, що регламентують способи (необхідність вчинення трансмісарам дій, що свідчать при прийняття спадщини за статтею 1269 ЦК України, недопущення прийняття спадщини з умовою чи застереженням відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України), строки прийняття та відмови від спадщини, так і спеціальні норми переходу права на прийняття спадщини до трансмісара. Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців (стаття 1276 ЦК України). Такий же порядок передбачений пунктами 3.25, 3.26 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, з відповідними змінами. На підставі викладеного можна зробити висновок, що оскільки право трансмісара на прийняття спадщини в порядку трансмісії та право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента, є самостійними суб`єктивними цивільними правами, то спадкоємець має вчинити самостійні юридичні дії, які засвідчували б його волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця (в порядку спадкової трансмісії), так і після смерті трансмітента (спадкоємця за заповітом або за законом, який помер після відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця і не встиг її прийняти), зокрема, подати дві окремі заяви про прийняття кожної із спадщин або в одній заяві зазначити про прийняття обох спадщин. Саме така позиція встановлена постановою Верховного Суду від 1 вересня 2021 року у справі № 720/2683/19 (провадження № 61-15347св20).

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Так, дійсно у відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, Витяг з Реєстру прав власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Згідно положень ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Згідно положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв. Також встановлено, що спадкодавцю за життя належала земельна ділянка. Оформити належні права позивач, як спадкоємець після смерті спадкодавця не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі шляхом визнання визнати права власності.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на:

- земельну ділянку, розташовану на території Підвиноградівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва посвідчене копією державного акту серії IV-ЗК №012254, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №867 від 15.02.1999 р., з кадастровим номером :03:001:0114, площею 1,3830 га;

- майновий пай члена КСП, вартістю 12713 грн. на основі виданого 15.03.2002 р. Підвиноградівською сільською радою сертифікату сер. ЗК-ІІІ №023654 належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.07.2007 р. в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частину рішення проголошено в судовому засіданні 31.01.2025 року. Повний тест рішення складено 03.02.2025 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо