Справа № 569/8015/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів, стягнення судових витрат за надання правової допомоги,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області 26 квітня 2024 року з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів, стягнення судових витрат за надання правової допомоги звернулась ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівнеської області від 25 червня 2024 року позовні вимоги позивачки задоволено та вирішено: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 36 000 грн. 00 коп. (тридцять шість тисяч гривень, 00 коп.) та неустойку (пеню) за несплату аліментів в розмірі 32 130 грн. (тридцять дві тисячі сто тридцять гривень , 00 коп.) та понесені судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 коп., а також судовий збір в розмірі 1211,20 грн. який зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 серпня 2024 року прийнято заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2024 року по цивільній справі №569/8015/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів, стягнення судових витрат за надання правової допомоги. Судовий розгляд призначено на 01 жовтня 2024 року на 11 год. 00 хв. з викликом сторін.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2024 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду задоволено; скасовано заочне рішення Рівненського міського суду від 25 червня 2024 року по цивільній справі №569/8015/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів, стягнення судових витрат за надання правової допомоги. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 10 січня 2025 року на 12 год. 00 хв. з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд їх задоволити та стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 36000 грн. 00 коп. та неустойку (пеню) за несплату аліментів в розмірі 32130 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати по справі, а саме витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 7000,00 грн.

В судові засідання 10 січня 2025 року, 31 січня 2025 року відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами за місцем реєстрації (яке ним особисто зазначено і в заяві про перегляд заочного рішення), а також оголошенням на сайті Рівненського міського суду Рівненської області. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення судового розгляду справи до суду не подавав, письмовий відзив на позов не надходив.

Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2022 року у цивільній справі №569/24641/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 шлюб між сторонами розірвано.

03 січня 2022 року між сторонами по справі ОСОБА_1 (мати) та ОСОБА_2 (батько) (разом батьки) було укладено договір про виховання та утримання дитини, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №7 (надалі по тексту - договір).

Відповідно до п.1 договору даний договір укладено батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до п.2 договору за домовленістю батьків, даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 4500,00 гривень щомісяця, починаючи з моменту укладення цього договору. Сторони підтверджують, що до моменту укладення цього договору вони не мають взаємних матеріальних та іншого роду претензій. Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 10 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім`я матері рахунок.

Відповідно до п.3 договору крім сплати суми аліментів, зазначених в п.2 даного договору, батько зобов`язаний брати однакову з матір`ю участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Перелік та вид гуртків, позашкільних занять і інших заходів, спрямованих на розвиток дитини, а також їх вартість повинен обов`язково бути узгоджений між сторонами наперед. За домовленістю батьків, додаткові витрати на дитину сплачуються батьком після отримання від матері документального підтвердження здійсненої оплати згідно реквізитів, зазначених у п.2 даного договору в розмірі 50% від загальної суми понесених додаткових витрат.

Відповідно до п.4 договору факт проживання батька окремо від дитини за домовленістю батьків не може вважатися перешкодою для реалізації батьком прав та обов`язків з виховання та утримання дитини. Батьки домовились, що дитина буде проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Мати гарантує батькові право вільно відвідувати і спілкуватись з дитиною, а також брати участь у її вихованні. Сторони домовилися, що батько матиме право проводити час з дитиною не рідше одного разу на тиждень і не менше, ніж впродовж 6 годин неперервно, при цьому на власний розсуд визначаючи тривалість та місце спільного перебування та спілкування з дитиною Батько зобов`язаний наперед повідомляти матері про тривалість та місце спільного перебування з дитиною.

Відповідно до п.5 договору аліменти, одержані на дитину, є власністю матері і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментів, одержані для її утримання. У разі смерті матері аліменти є власністю дитини.

Відповідно до п.6 договору згідно з ч.2 ст.189 СК України у разі невиконання батьком своїх обов`язків за даним договором, аліменти та/або додаткові витрати на дитину з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до п.9 договору у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобов`язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 3 (трьох) відсотків від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дитину за кожен день прострочення зобов`язання.

Відповідно до п.10 договору сплата батьком неустойки не звільняє батька від виконання зобов`язань за даним договором.

В судовому засіданні було встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, а саме несплату аліментів, позивачем було подано позовну заяву до суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 31500, грн. та неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 24 975,00 грн. за період з 01 січня 2023 року по 14 липня 2023 року включно.

Суму боргу по сплаті аліментів в розмірі 31500 грн. відповідач сплатив після отримання позову за період з 01 січня 2023 року по 14 липня 2023 року включно, а рішенням Рівненського міського суді від 12 жовтня 2023 року, яке залишене без змін Постановою Рівненського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року у справі №569/13211/23 з відповідача на користь позивачки було стягнуто 24975 грн. за прострочення сплати аліментів на утримання малолітнього сина за період з 01 січня 2023 року по 14 липня 2023 року.

Після сплати боргу по аліментах в розмірі 31500 грн., відповідач знову не здійснює сплату аліментів на користь позивачки на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч.4 ст.17 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини, той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Аналогічна позиція викладена у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їхнього повноліття.

Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє на Україні з 27 вересня 1991 року. «... держави - учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей».

Зважаючи на взяте зобов`язання, Україна як держава, яка приєдналась до цієї Конвенції, прийняла Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, де в ст.8 записано: «Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку».

Письмовими доказами було встановлено, що відповідачем порушуються умови щодо обов`язку сплати аліментів (несвоєчасна сплата, часткова сплата, несплата взагалі).

Нормами сімейного законодавства встановлюється порядок укладення договору про сплату аліментів на дитину та зазначаються правові наслідки у разі невиконання такого договору.

Відповідно до ч.1 ст.189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Договір від 03 січня 2022 року містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, умови надання коштів на утримання дитини. їх розмір, що відповідає інтересам дітей та є обов`язковими для сторін договору. Цей договір укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ч.4 ст.15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

В абзаці 4 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, якщо аліменти сплачуються не за рішенням суду, а згідно з укладеним між батьками договором, передбачена статтею 196 СК України санкція застосовується за наявності прямої вказівки про це у договорі.

Така вказівка наявна в договорі від 03 січня 2022 року, де п.9 чітко передбачено наступне: «У разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобов`язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 3 (трьох) відсотків від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дитину за кожен день прострочення зобов`язання.».

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 36 000 грн. Крім того, у зв`язку з несплатою аліментів, у відповідача виник обов`язок перед позивачкою по сплаті неустойки (пені) на суму 32 130 грн. (4500 грн. (розмір аліментів за 1 місяць) х 238 (кількість днів прострочки з 01.09. 2023 року по 25.04.2024 року включно) х 3% ).

Відповідно до ч.2 ст.189 СК України у разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Встановлений частиною другою статті 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист.

Відповідно до ст.8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, не спростованими відповідачем, який в судові засідання повторно не з`явився та письмовий відзив на позов не подав, натомість під час розгляду справи було встановлено, що останній у добровільному порядку підписував договір та обумовив з позивачкою розмір аліментів, які він зобов`язався добровільно сплачувати на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , однак в подальшому усунувся від виконання взятих на себе обов`язків, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1-6 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послузі виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц, додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі №734/2313/17.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В підтвердження понесених позивачем витрат надано договір про надання правової допомоги від 03 квітня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Коханою О.О., та платіжну інструкцію №0.0..1 від 25 квітня 2024 року, згідно якою в призначенні платежу зазначено «сплата за надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 03 квітня 2024 року». Згідно п.1.1 договору слідує, що за цим договором Адвокат зобов`язується здійснити представництво інтересів довірителя в Рівненському міському суді у справі про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойку за несплату аліментів за період з 01.09.2023 року по 25.04.2024 року. Згідно з п.2.2 договору гонорар за цим договором визначено та погоджено сторонами у розмірі 7000 (сім) тисяч гривень, 00 коп. Які повністю сплачені ОСОБА_1 на р/рахунок Адвоката, що підтверджується платіжним документом, який долучений до позовної заяви.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, суд вважає, що заявлений позивачем розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. є обґрунтованим, оскільки така сума, відповідає критерію розумності, співмірності та ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,133,134,137,141,263-265,268,273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів, стягнення судових витрат за надання правової допомоги - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 36 000,00 (тридцять шість тисяч) грн. та неустойку (пеню) за несплату аліментів в розмірі 32 130,00 (тридцять дві тисячі сто тридцять) грн. та понесені судові витрати по справі, а саме витрати за надання правової (правничої) допомоги в розмірі 7000 (сім тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн. та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов