Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/323/21
Провадження № 2/391/7/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2025р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Козюменської В.В.,

при секретарі - Рогожкіній І.Ю.,

за участю представників позивача адвокатів Кондрашової І.Ю., Біденко О.С.,

представника відповідача - адвоката Дем`яненко Т.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Компаніївка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

В позовній заяві вказував на те, що ОСОБА_2 обвинувачувався у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.03.2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов, заявлений позивачем до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, залишено без розгляду.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20.04.2021 року ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.03.2021 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

У вказаному кримінальному провадженні, позивач має статус потерпілого та цивільного позивача. В результаті вказаних дій ОСОБА_2 позивач зазнав моральних страждань. Вважає, що ОСОБА_2 повинен йому відшкодувати моральну шкоду, завдану правопорушенням, в результаті спричинення шкоди здоров`ю, оскільки він ніс значні моральні страждання через ушкодження свого здоров`я, через втрату працездатності, через значні больові відчуття, погіршення свого зовнішнього вигляду, через неможливість особисто виконувати свою звичну побутову роботу та роботу у фермерському господарстві, що викликало потребу залучати до її виконання сторонніх осіб чи родичів.

При вчиненні правопорушення щодо позивача з особистих неприязних мотивів відповідачем, він був підданий ганьбі, насильницькі дії супроводжував лайкою та нецензурними словами на його адресу. Цим самим він зазнав приниження та глуміння. А тому вважає, що йому була завдана моральна шкода на суму 567500 грн. На обґрунтування суми, вказаної у відшкодування моральної шкоди, зазначає, що керувався Методикою встановлення заподіяння моральної шкоди та методом оцінки розміру компенсації спричинених страждань, яку розробив у 1997 році ОСОБА_3 , зареєстрованої Міністерством юстиції України 03.03.2010 р. під номером 14.1.04 згідно з даними, оприлюдненими на офіційному веб- сайті Мін`юсту в галузі «Психологічні експертизи». В зв`язку з чим просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 567 500 грн. та понесені судові витрати за справою.

В відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 визнав позовні вимоги частково, в сумі 5000,00 грн., вказавши, що вину в кримінальному провадженні за його звинуваченням за ч.1 ст. 122 КК України він не визнає. Бобринецьким районним судом Кіровоградської області його було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Суд його винуватим за ч.1 ст. 122 КК України не визнавав. Вважає, що в кримінальному провадженні немає беззаперечних доказів його винуватості, зокрема є 4 висновки судово-медичних експертів, які по суті суперечливі та мають суттєві протиріччя.

Розмір грошового відшкодування визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Позивач надав до позову медичну карту амбулаторного хворого, в якій зазначено, в тому числі, дату 30.04.2014 р., яку, на думку відповідача, зроблено після 05.05.2014 р., це свідчить про те, що на прийомі в лікаря ОСОБА_1 30.04.2014 р. не було. Виходячи з наданих доказів, позивач через місяць після події вже відновив свій попередній стан.

Для підтвердження своєї хвороби позивач не надав лікарняного листа непрацездатності, що свідчило б про його хворобу та ступінь втрати працездатності, не надано переліку медичних препаратів та методів лікування, що є підтвердженням того, що позивач в лікарні не лікувався. Щодо моральних страждань, які нібито позивач поніс під час бійки в виді образливих слів в його адресу тощо, така інформація не підтверджена жодними доказами, оскільки в обвинувальному такі факти не вказано. Враховуючи, що кримінальне провадження закрито відносно нього з нереабілітуючих підстав, на його думку розумним і достатнім буде розмір морального відшкодування в розмірі 5000 грн. (Т.1 а.с.59-61).

В відповіді на відзив ОСОБА_1 не визнав міркування й аргументи, наведені відповідачем у відзиві, оскільки відповідачем не надано доказів спростування доводів позову. Зазначено, що визначення розміру морального відшкодування буде здійснено шляхом проведення у справі судово психологічної експертизи (Т.1 а.с.176).

Ухвалою судді від 30.06.2021 року суддею Мумигою І.М. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження (Т.1 а.с.27). Ухвалою суду від 04.02.2022 р. під головуванням судді Мумиги І.М. у справі призначено судово психологічну експертизу (Т.1, а.с.96-98).Ухвалою суду від 17.01.2023 відновлено провадження у справі після надходження висновку експерта (Т.1 а.с.168-169).

17.01.2023 ОСОБА_1 , після отримання висновку судово-психологічної експертизи, збільшено позовні вимоги та визначено ціну позову в збільшеному розмірі в сумі 1 628 100,00 грн (Т.1 а.с.164-165).

Згідно протоколу повторного автоматизованого визначення головуючого судді, у зв`язку зі звільненням судді з посади, по даній справі визначено головуючим суддею Козюменську В.В.(Т.1 а.с.183). Ухвалою судді від 01.03.2023 справу прийнято до провадження (Т.1 а.с. 185) Ухвалою суду від 30.11.2023 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду (Т.1 а.с.243). Ухвалою суду від 20.12.2024 р. відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення повторної судово-психологічної експертизи (Т.2, а.с.125-126).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представники адвокати Кондрашова І.Ю., Біденко О.С. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення, аналогічні поясненням, викладеним в позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити. Крім того ОСОБА_1 зазначив, що після бійки, через сильний фізичний біль, він знепритомнів. Трактором керувати він не зміг, тому подзвонив дружині, повідомив, що побитий відповідачем та потребує сторонньої допомоги. Від цієї ситуації в нього піднявся тиск, боліло в грудях в області серця. Через побиття він звернувся до лікарні та поліції. Через побиття він втратив працездатність. Тривалий період лікувався й лікується по сьогодні. Рука сильно боліла, без ліків він не міг нічого робити. Його життя кардинально змінилося, оскільки після перелому руки, він перестав бути опорою для своєї родини, навпаки, потребував допомоги рідних у побуті, не міг сам одягнутись, поголитись, постійно відчував біль. Він страждав через таку безпорадність, його рідні вимушені були робити всю чоловічу домашню роботу самі. Це додатково доставляло йому страждань.

Після загоєння перелому, рука продовжувала боліти, по сьогодні рука повністю не розгинається та не піднімається вгору. Він не може вгорі сам поправити собі одяг, постійно просить дружину допомогти йому в цьому. Тому страждає через свою безпорадність. Болі у місці перелому стали хронічними, через що він постійно вживає знеболювальні. Періодично всі ці роки він лікується, проходить санаторно-курортне лікування. Тому з 03.04.2014 р. він несе моральні страждання через ушкодження свого здоров`я.

Несе моральні страждання він й через втрату працездатності, оскільки до 03.04.2014 р. самостійно обробляв орендовану ним землю здійснював особисто весь цикл вирощування сільськогосподарських культур. Після 03.04.2014 р. працювати самостійно вже не міг, тому йому допомагали його діти, родичі, друзі, а також він мав винаймати інших одноосібників, фермерів для виконання сільськогосподарських робіт, у зв`язку з чим ніс додаткові затрати, які б ніколи не ніс, якби мав неушкоджену руку.

Після завершення лікування працездатність відновилась не повністю, для роботи потрібен більший проміжок часу, він повинен робити перерви для зняття болю, прийому ліків, для відновлення сил тощо.

Протягом судової тяжби відповідач вибачення в нього так й не попросив, уникав судових процесів, продовжував насміхатись над ним.

Тому Позивач вважає справедливим розміром моральної шкоди суму, зазначену в висновку судово-психологічної експертизи.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дем`яненко Т.О в судовому засіданні підтримала доводи, викладені в відзиві на позов, надала пояснення, аналогічні поясненням, викладеним в відзиві. Крім того вказувала, що відповідач своєї винуватості в скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 122 КК України не визнає, але розуміючи, що кримінальне провадження закрито на підставі ст. 49 КК України, тобто з нереабілітуючих підстав, згоден на відшкодування позивачу моральної шкоди в сумі 5000 грн. Також звертала увагу на те, що розмір моральної шкоди повинен бути справедливим та розумним, сума 1628100 грн, визначена експертом, є явно завищеною.

Суд, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2021 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст.122 КК України закрито. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України ва підставі ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду.

Як вбачається з вказаної ухвали, ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що 03.04.2014 року, близько 15 год. 30 хв., точніше часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, у ОСОБА_2 , який перебував на земельній ділянці № НОМЕР_1 , розташованій на території с. Інженерівка, Компаніївського району, в ході сварки з ОСОБА_1 , жителем с. Інженерівка, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний намір, одразу після того як виник умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, розуміючи протиправність своїх дій, ОСОБА_2 , разом зі своїм батьком ОСОБА_4 , стоячи навпроти останнього, на ґрунтовому покритті, схопили ОСОБА_1 руками за верхній одяг, в ділянці грудної клітини, та наступаючими рухами вперед, звалили з ніг, в результаті чого, ОСОБА_1 впав на грунтове покриття на спину. Далі ОСОБА_5 сів ОСОБА_1 на праве стегно та тримав руками за верхній одяг, а ОСОБА_2 , в свою чергу, сів йому на ліве стегно, після чого схопив його за ліву руку та знаходячись у положенні сидячи на колінах, на лівому стегні останнього, перегнув (переломив) її через своє праве стегно у ліктьовому суглобі, внутрішньою частиною догори, чим заподіяв ОСОБА_1 тілесне ушкодження. Від дії ОСОБА_2 на ліву руку ОСОБА_1 , останній відчув різкий біль у ліктьовому суглобі лівої руки, чим ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 тілесне ушкодження у вигляді перелому вінцевого вростку лівої ліктьової кістки, яке згідно висновку експерта №524 від 29 травня 2014 року відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, яке викликало довготривалий розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_2 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я (Т.1 а.с.11-15).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2021 року щодо ОСОБА_2 - без зміни. Ухвала набрала законної сили 20.04.2021 р (Т.1 а.с.16-18).

Оскільки в ухвалі Бобринецького районного суду Кіровоградської області є посилання на експертизу №524 від 29 травня 2014 року, як експертизу, якою встановлені тілесні ушкодження в потерпілого ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суд приймає до уваги зазначену експертизу.

Згідно висновку експерта №524 від 29 травня 2014 року, у ОСОБА_1 згідно наданої медичної документації малось тілесне ушкодження в вигляді перелому вінцевого виростку лівої ліктьової кістки.

Дане тілесне ушкодження могло утворитись як при задньому вивиху передпліччя або внаслідок різкого скорочення плечового м`язу який крупиця своїм сухожиллям до ліктьового відростку, так при падінні на випрямлену руку, який утворює навантаження лівої верхньої кінцівки.

Не виключаються утворення пошкодження в строк, вказаний в постанові та відноситься до категорії середньої ступеня тяжкості, яке викликало довготривалий розлад здоров`я.

Ушкодження утворилось від не менш одного травматичного впливу.

Індивідуальні ознаки травмуючого об`єкту не відобразились.

Тілесне ушкодження могло утворитись при самих різноманітних обставинах, в тому числі при падінні з положення стоячи на витягнуту руку.

Не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень і при обставинах, на які вказує ОСОБА_1 в протоколі проведення СЕ від 19.05.2014 р. ( ОСОБА_1 пояснював, що ОСОБА_2 схопив ліву руку ОСОБА_1 , та знаходячись у положенні сидячи на колінах, на лівому стегні ОСОБА_1 , перегнув (переломив) її через своє праве стегно у ліктьовому суглобі, внутрішньою частиною догори, чим заподіяв ОСОБА_1 тілесне ушкодження. Від дії ОСОБА_2 на ліву руку ОСОБА_1 , останній відчув різкий біль у ліктьовому суглобі лівої руки та «хрусткіт»), будь-яких інших тілесних ушкоджень, як при огляді так і в медичній документації не встановлено, тому говорити про відповідність наявних тілесних ушкоджень до механізму їх утворення, не є можливим.

Встановлений діагноз перелом 12 ребра при дачі висновку не враховувався, так як не підтверджений об`єктивною клінічною симптоматикою (рентгенограми не надані). (Т.1, а.с.141-159).

Відповідно до висновку експерта №172/18 (висновок комісійної судово-медичної експертизи) від 21.06.2018 р. на представлених рентгенограмах лівого суглобу на ім`я ОСОБА_1 від 04.04.2014 р. встановлено наявність крайового перелому вінцевого виростка лівої ліктьової кістки. На контрольній рентгенограмі від 25.04.2014 р. визначається частковий остеліоз вільного уламка вінцевого виростка ліктьової кістки. На контрольних рентгенограмах лівого суглоба від 29.12.2017, 06.04.2018 р. має місце консолідований перелом вінцевого виростка лівої ліктьової кістки, ускладнений формуванням деформуючого артрозу ліктьового суглоба.

Виходячи з викладеного та враховуючи медичні дані (відомості з амбулаторної карти) комісія вважає, що у ОСОБА_1 мав місце перелом вінцевого виростка лівої ліктьової кістки. Дане ушкодження могло утворитись в строк вказаний в постанові, що підтверджується даними рентгенологічного дослідження в динаміці.

Вищевказані ушкодження перелом вінцевого виростку лівої ліктьової кістки викликало тривалий розлад здоров`я понад 3 тижні і за цим критерієм, згідно п.2.2.1.в, п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6 відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Також згідно матеріалів даної експертизи, дану експертизу призначено з метою усунення протиріч в висновках експертів №524 від 29.05.2014 р. та №3 від 31.01.2018 р. Т.1, а.с.127-139.

З врахуванням вищевикладеного висновку комісійної судово-медичної експертизи №172/18 від 21.06.2018 р., суд до уваги висновок експерта №3 від 14.11.2018 р. не приймає.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи №581/22-27 від 07.11.2022 р. за комплексним узагальненням результатів дослідження, проведеної співбесіди із ОСОБА_1 , експертом виділяються його наступні індивідуально-психологічні особливості які йому постійно притаманні:

-доброзичливість, емпатія, здатність слухати;

-висока чутливість, виражена емоційність;

-альтруїзм і колективізм, миротворчість, безконфліктність;

-надмірна поступливість, прагнення до соціального схвалення;

-не амбіційність

Під час дослідження індивідуальних типологічних рис особистості, основних рис характеру та тимчасових психічних станів у ОСОБА_1 виявлене бажання звільнитися від стресу, позбутися конфліктів та розбіжностей. Існуюча ситуація є травматичною для нього. Важливим для ОСОБА_1 є досягнення стійкого і спокійного стану, в якому він міг би звільнитися від тривоги. Існуючи відносини з оточуючими не задовільні - із - за цього ОСОБА_1 почувається тривожним та незахищеним.

В результаті комплексного психологічного обстеження ОСОБА_1 психопатологічних рис характеру, порушення мислення, здатних припустити вірогідність наявних психічних змін з урахуванням віку - не виявлено.

За результатами дослідження, у позивача ОСОБА_1 , визначено наявність високої тривожності, яка полягає, зокрема, в ознаках глибокої емоційної травматизації, які призвели до порушення активного соціального функціонування його як особистості та виникнення яких напряму пов`язані із досліджуваними подіями, а саме заподіяння шкоди внаслідок вчинення злочину 03.04.2014 р. відповідачем ОСОБА_2 .

На фоні довготривалих переживань та з урахуванням вікової статі, ОСОБА_1 продовжує переживати фізичний недуг, перенапруження та емоційні проблеми, які прийняли серйозну форму: самоповага знизилася, цілеспрямованість і сила волі, які необхідні для того, щоб боротися з існуючими труднощами, ослаблені, життєстійкість і здатність протистояти опору пригнічені надмірним стресом. Задля поліпшення стану, йому необхідна спокійна обстановка, допомога та підтримка.

Проведений аналіз психодіагностичного дослідження, наданої інформації щодо ситуації яка вивчалась, привів до висновку, досліджувана ситуація, є дійсно психотравмуючою для ОСОБА_1 та з психологічної точки зору йому завдані страждання, моральна шкода.

Згідно зазначеної ситуації психологічний вплив психотравмуючої ситуації має для ОСОБА_1 глибокий та тривалий характер, який обумовлений тривалими за часом моральними та фізичними стражданнями через що порушено життєві зв`язки унаслідок неможливості продовження звичного активного життя та плину буття особистості, відносин з оточенням та приватному житті, розладом емоційної та вольової сфери, з допущенням обмеження прав і свобод та приниженням честі і гідності як громадянина.

ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода) через умови ситуації, а саме з обставин вчинення злочину ОСОБА_2 та стали причинно-наслідковим зв`язком для визначення орієнтовного розміру відшкодування моральних страждань.

У відповідності до розрахункової таблиці відносних одиниць переліку, матеріальних еквівалентів розмірів компенсації презюмованої моральної шкода Методики психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань осіб та відшкодування моральної шкоди (14.1.75) та з урахуванням обставин та висновку експертної комісії ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» №172/18 від 21.06.2018, відповідатиме соціальне психологічним аспектам: «Спричинення шкоди здоров ю середньої тяжкості».

За результатами проведеного дослідження, узагальненням матеріалів та за Методикою психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань осіб та відшкодування моральної шкоди, рекомендований розмір грошової компенсації завданої ОСОБА_1 , моральної шкоди, може дорівнювати грошовому еквіваленту у 243 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом та незалежно від того що злочин вчинено 03.04.2014 року. (Т.1 а.с.153-158)

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_6 підтримала висновки зазначеної експертизи, суду пояснила, що при проведенні експертизи нею було вивчено матеріали цивільної справи, надані судом, в тому числі медичні документи, вона безпосередньо тестувала досліджуваного ОСОБА_1 , й на підставі зазначеного нею було зроблено відповідні висновки. Основне для її висновку це висновок судово-медичної експертизи, якою встановлені тілесні ушкодження ОСОБА_1 . При визначенні розміру моральної шкоди нею застосовувалась спеціальна формула, й це є рекомендованою сумою в експертизі зазначено «може дорівнювати».

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно матеріалів цивільної справи встановлено, що ОСОБА_2 своїми умисними протиправними діями заподіяв тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_1 й органами досудового розслідування такі дії кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України, тобто як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.03.2021 р., яка набрала законної сили 20.04.2021, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України закрито на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, тобто з нереабілітуючих підстав. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Статтею 284 КПК передбачено перелік підстав для закриття кримінального провадження та які поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими.

Як зазначено в правовій позиції, викладеній в Постанові ВС від 25.02.2020 р. №599/595/18 нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Згідно ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України:

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, в тому числі:

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду внаслідок протиправної поведінки відповідача, яка мала місце 03.04.2014 р., та внаслідок якої ОСОБА_1 було спричинено тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, через що позивач ОСОБА_1 зазнав фізичного болю, страждань, а також душевних страждань, оскільки, на думку суду, спричинення встановлених тілесних ушкоджень беззаперечно тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків, неможливість активного особистого життя, роботи в попередніх обсягах (до травми) та потребує додаткових зусиль, необхідних для організації свого життя як в побуті, так й роботі у зв`язку з наявними тілесними ушкодженнями. Після отримання перелому руки Позивач переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, отримав тілесні ушкодження, які призвели до тривалого розладу здоров`я, а також лікування.

Про спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди зазначено й в висновку судової психологічної експертизи №581/22-27 від 07.11.2022 р., згідно якої досліджувана ситуація (події внаслідок вчинення злочину 03.04.2014 р. відповідачем ОСОБА_2 ), є дійсно психотравмуючою для ОСОБА_1 та з психологічної точки зору йому завдані страждання, моральна шкода.

На фоні довготривалих переживань та з урахуванням вікової статі, ОСОБА_1 продовжує переживати фізичний недуг, перенапруження та емоційні проблеми, які прийняли серйозну форму: самоповага знизилася, цілеспрямованість і сила волі, які необхідні для того, щоб боротися з існуючими труднощами, ослаблені, життєстійкість і здатність протистояти опору, пригнічені надмірним стресом. Задля поліпшення стану, йому необхідна спокійна обстановка, допомога та підтримка.

Згідно зазначеної ситуації психологічний вплив психотравмуючої ситуації має для ОСОБА_1 глибокий та тривалий характер, який обумовлений тривалими за часом моральними та фізичними стражданнями через що порушено життєві зв`язки унаслідок неможливості продовження звичного активного життя та плину буття особистості, відносин з оточенням та приватному житті, розладом емоційної та вольової сфери, з допущенням обмеження прав і свобод та приниженням честі і гідності як громадянина.

ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода) через умови ситуації, а саме з обставин вчинення злочину ОСОБА_2 та стали причинно-наслідковим зв`язком для визначення орієнтовного розміру відшкодування моральних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд вважає наступне.

Ст.3 ЦК України визначає загальні засади цивільного законодавства, до яких відноситься, в тому числі, й п.6 - справедливість, добросовісність та розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.п.3, 9 постанови №4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте, з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі №607/11755/20 (провадження №61-13672св21).

У рішенні Європейського Суду з прав людини (від 28 травня 1985 року справа Abdulaziz,CabalesandBalkandali v. UnitedKingdom) враховувалося те, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, які за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним суд розцінює як суттєві моральні страждання отримання позивачем тілесних ушкоджень внаслідок суспільно-небезпечного діяння, вчиненого відповідачем, що у свою чергу спричинило моральні страждання позивача, порушення організації та устрою життя.

Визначаючи розмір грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, суд врахує, що протиправними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я та негативних наслідків (необхідності лікування, неможливості виконувати свою роботу в тих обсягах, які існували до перелому, неможливість в повній мірі обслуговувати себе самостійно тощо), тобто до порушення нормальної життєвої обстановки, вимушених змін звичайного способу життя та роботи в негативну сторону, необхідності в додаткових зусиллях для відновлення та організації нормального способу життя, а тому, враховуючи глибину та тривалість фізичних і душевних страждань позивача, перенесений стрес, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково - стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень. Саме таку суму суд вважає співмірною заподіяній моральній шкоді потерпілому. Також при визначенні розміру моральної шкоди, суд керується принципом розумності, виваженості та справедливості, враховує всі встановлені обставини по справі.

З наведених вище підстав, в тому числі з врахуванням положень ч.3 ст. 23 ЦК України, згідно якої розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, пояснень експерта ОСОБА_7 , яка зазначала, що визначений нею розмір моральної шкоди має рекомендований характер, суд вважає необхідним стягнути з Відповідача моральну шкоду саме в розмірі 100 000 грн.

Позивачем по справі понесено витрати зі сплати за експертизу 4530,48 грн (рахунок № 1472 від 22.07.2022 р. Т.1 а.с.123, квитанція про оплату витрат позивачем за проведення судової психологічної експертизи Т.1 а.с.178-179) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6700,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, які представник позивача просить стягнути на користь позивача, надано: витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.09.2021, укладений позивачем із адвокатом Кондрашовою І.Ю. (Т. 1 а.с. 52), детальний опис наданих послуг (Т. 1 а.с.220), акт приймання-передачі правничої допомоги від 14.07.2023 (Т. 1 а.с.221), квитанцію від 14.07.2023 про оплату позивачем адвокату Кондрашовій І.Ю. 6 700,00 грн. за послуги з надання правничої допомоги (Т. 1 а.с. 219).

Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ч.9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що даний спір виник внаслідок неправильних (протиправних) дій Відповідача, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_2 судові витрати, понесені Позивачем в повному обсязі.

На час звернення позивача з позовом до суду сума судового збору за даним позовом становила 908,00 грн. В силу вимог п.6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від сплати судового збору звільнені, тому позивачем при зверненні з даним позовом до суду судовий збір не сплачувався. Відповідно, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 23, 1167, 1177 ЦК України, ст. ст.. 2, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6700,00 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в сумі 4530,48 грн.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 31.01.2025 р.

Суддя В.В.Козюменська