Справа № 464/261/25
пр.№ 2-с/464/38/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2025 м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Горбань О.Ю., розглянувши спільну заяву боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування судового наказу Сихівського районного суду м.Львова від 15 січня 2025 року в справі № 464/261/25 за заявою Львівського комунального підприємства «Житловик-С» про видачу судового наказу про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги, стягнення судових витрат, -

в с т а н о в и в:

судовим наказом від 23.01.2025 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Житловик-С» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 912,78 гривень та 302,80 гривень судового збору.

30.01.2025 року до суду надійшла спільна заява боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування вказаного судового наказу, оскільки заперечують існування боргу, зазначеного в судовому наказі. Судового наказу з додатками не отримували.

Відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, відтак відповідна заява боржника є підставою для скасування судового наказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Оглянувши матеріали заяви про скасування судового наказу та матеріали справи 464/233/25, враховуючи відсутність підстав для її повернення, приходжу до переконання, що доводи, викладені стягувачем в заяві про видачу судового наказу потребують додаткового дослідження, а тому вказаний судовий наказ підлягає скасуванню, оскільки боржники не визнають нарахованої стягувачем заборгованості та з матеріалів справи вбачається спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суддя виходить з наступного.

Процесуальний закон, зокрема глава 8 «Судові витрати» розділу І ЦПК України, розділ II ЦПК України не містить норми, відповідно до якої, у випадку скасування судового наказу на стягувача за судовим наказом покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат.

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням положень частин 3 та 8 статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою , входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі.

Враховуючи судову практику, а також те, що з вимогою про стягнення з боржників боргу за житлово-комунальні послуги ЛКП «Житловик-С» звернулося у порядку наказного провадження, заява боржників про відшкодування судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду з заявою про скасування судового наказу, виданого за результати розгляду вимог стягувача, задоволенню не підлягає, оскільки стягнення зі стягувача в користь боржника понесених судових витрат у наказному провадженні нормами ЦПК України не передбачено.

Керуючись ст.ст. 170-171, 258-261, 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Заяву задовольнити частково.

Скасувати судовий наказ Сихівського районного суду м. Львова від 23.01.2025 (справа №464/261/25, провадження №2-н/464/235/25) про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Житловик-С» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 912,78 гривень та 302,80 гривень судового збору.

У стягненні з Львівського комунального підприємства «Житловик-С» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судових витрат відмовити.

Роз`яснити ЛКП «Житловик-С» право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Копію ухвали направити стягувачу та боржникам для відома.

Ухвала остаточна та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 03.02.2025.

Суддя О.Ю.Горбань