Справа № 464/6549/24
пр.№ 2/464/612/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2025 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова у складі судді Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів,

у с т а н о в и в :

Адвокат Романчук Ю.Р. від імені та в інтересах позивача звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою в порядку цивільного судочинства, в якій просить стягнути з відповідача 79984,27 грн, покликаючись на невиконання взятих на себе зобов`язань за договором підряду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено суддю Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 01 жовтня 2024 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не поступило, такий проводиться у порядку письмового провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису, як це передбачено ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за місцезнаходженням у відповідності до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, від 01 грудня 2023 року у справі № 591/4832/22, які у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають урахуванню при застосуванні норм права, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судового повідомлення у зв`язку «адреса відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судового повідомлення.

З огляду на викладене долучена до справи довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судового повідомлення у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, що узгоджується із положеннями п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України.

До того ж у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з покликанням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Таким чином, незважаючи на належне повідомлення, відповідачем у визначений в ухвалі строк та до даного часу своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав, жодних клопотань не заявлено.

Відповідач додатково (альтернативним способом) повідомлявся про розгляд справи на адресу електронної пошти, наявної у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Підсумовуючи викладене, судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін, перешкод для розгляду справи по суті не встановлено.

Вирішуючи цивільно-правовий спір між сторонами, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність (п.п.4, 5 ч.3 ст.2 ЦПК України), що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість (постанова Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20).

Неподання відзиву відповідачем не звільняє позивача від тягару доказування. Принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13, від 23 листопада 2022 року у справі № 208/6630/19).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 10 березня 2021 року у справі №199/1917/19 зазначив, що у ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право, обов`язковість договору. Тобто з моменту укладення договору та виникнення зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 18 травня 2023 року у справі № 910/7975/21 виснував, що можливість сторін на власний розсуд визначати умови договору, які і становлять його зміст, є уособленням принципу свободи договору (стаття 6 ЦК України).

Як регламентовано ст.ст.837, 849, 854 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.865 ЦК України).

У ст.873 ЦК України регламентовано, що вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо.

Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

У постанові від 05 березня 2024 року у справі № 910/3374/23, від 23 липня 2024 року у справі № 910/2159/23 Верховний Суд зазначив, що порядок оплати підрядних робіт визначено у ст. 854 ЦК України. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

У силу положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

25 квітня 2024 року між позивачем замовником та відповідачем виконавцем, як фізичною особою-підприємцем, укладено договір підряду на виготовлення та збирання меблів.

Погодженими та обумовленими сторонами договору визначено наступні умови.

Виконавець зобов`язується виготовити, доставити та зібрати меблі з матеріалів, комплектуючих замовника, збирання меблів здійснюється виконавцем за адресою: Володимира Великого, 49А. Загальна сума робіт являється договірною, попередньо розрахована вартість 60000. Замовник на момент підписання договору вносить передоплату, що становить 48000 гривень. Решта суми у розмірі 12000 гривень вносяться замовником до підписання акта приймання-передачі виконаних робіт. Виконавець зобов`язується виготовити та встановити меблі до 25 травня 2023 року. Якщо виконавець не виконає своїх зобов`язань у визначений термін, він виплачує компенсацію у розмірі 1% від ціни виконання роботи за день прострочення, але не більше 10 % вартості роботи.

У матеріалах справи наявна претензія позивача із вимогою до відповідача про повернення отриманих коштів за договором, адже усупереч умовам договором станом на 12 серпня 2024 року роботи по встановленню кухонних меблів не розпочато, кухонне обладнання не доставлено. Ця претензія направлена на адресу відповідача засобами поштового зв`язку цінним листом з описом.

У зв`язку із невиконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань за договором підряду, позивач заявив до суду позовні вимоги про стягнення з останнього сплачених коштів за договором з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

На підтвердження заявлених вимог позивачем суду надано квитанції: від 11 червня 2024 року про переказ власних коштів у сумі 17 100 грн на платіжний інструмент 24804; від 12 червня 2024 року про переказ 3000 грн на карту НОМЕР_1 ; від 13 червня 2024 року про переказ 4050 грн на карту НОМЕР_1 .

Укладений між сторонами договір підряду не містить ні способу оплати, ні номерів рахунків чи номера банківської карти фізичної особи підприємця - виконавця послуг.

З огляду на викладене платіжні документи щодо переказу коштів на карти НОМЕР_2 та НОМЕР_1 без призначення платежу та без жодної ідентифікації особи одержувача унеможливлюють висновок перерахування таких саме відповідачу та виключно на виконання договору підряду. Виконання позивачем взятих на себе зобов`язань належними та достатніми документальними доказами не підтверджено, адже доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Використання у договорі формулювання «замовник на момент підписання договору вносить передоплату, що становить 48 000 гривень» не може розцінюватися як доконаний доказ такого факту, адже викладено не в імперативній формі «вніс передоплату». Таким чином погоджені сторонами умови договору не дають суду обґрунтованих підстав вважати передачу передоплати здійсненою на момент підписання договору, як про це стверджує позивач.

Інших доказів позивачем, який користується професійною правничою допомогою адвоката, не надано.

Позивач не заявляв клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів, а, зважаючи на вимоги цивільного процесуального законодавства, зокрема засади змагальності та диспозитивності, суд не вправі з власної ініціативи витребувати докази у позивача. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18, від 03 серпня 2022 року у справі № 156/268/21.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20).

Суд, розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, дійшов висновку про недоведеність переконливими доказами позовних вимог про стягнення коштів та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту. Наведене зумовлює відмову у позові.

Висновок суду узгоджується з такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України, ст.2 ЦПК України). У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний рішення суду та беззастережно доводили протилежне.

У зв`язку із відмовою в позові судові витрати до відшкодування позивачу не підлягають (ст.141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні позову.

Судові витрати позивача залишити по понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Інформація про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ;

відповідач фізична особа підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 31 січня 2025 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО