Справа № 161/9078/24
Провадження № 2/161/839/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді - Олексюка А.В.,

при секретарі Новак Л.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення Липинської сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

13.05.2024 ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення Липинської сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позов обгрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_7 , якому належала земельна ділянка площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ВЛ №007113 від 14 листопада 1997 року.

Вказує, що на вказану земельну ділянку, що належить їй на праві приватної власності як єдиному спадкоємцеві, було зареєстроване право власності іншою особою, а також внесено відповідні зміни до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Станом на момент подання даної заяви, без згоди особи яка на законних підставах отримала право власності, останнє було переоформлено вже двічі, спочатку на ОСОБА_5 , а 22.04.2024 року на ОСОБА_6 .

Просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Липинської сільської ради Луцького району Волинської області № 25/11 від 20 лютого 2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_5 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22.04.2024 року №287, що находиться: Волинська область, Луцький район, село Липини, площею 0,3232 га, кадастровий номер :01:002:5050, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, власник: ОСОБА_6 ; визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що знаходиться: Волинська область, Луцький район, село Липини, площею 0,3232 га, кадастровий номер :01:002:5050, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, власник: ОСОБА_6 , номер відомостей про речове право (номер запису про право власності) - 54685300.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

07.06.2024 на адресу суду надійшов відзив від Головного управління держгеокадастру у Волинській області, обґрунтований тим, що вони є неналежним відповідачем, жодна позовна вимога не належить до їх повноважень. Повідомили, що 07.05.2024 Державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:5050 скасовано у зв?язку із об`єднанням її із земельною ділянкою :01:001:0614 в результаті чого створена земельна ділянка за кадастровим номером :01:002:0277 власником яких є ОСОБА_6 . Відповідно відомості про земельну ділянку :01:002:5050 набули статусу архівних. А тому, просили в задоволенні позову відмовити.

27.08.2024 позивач ОСОБА_4 надіслала заяву про зміну позовних вимог, згідно якої просила викласти п. 3 прохальної частини позовної заяви в наступній редакції: визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що знаходиться: Волинська область, Луцький район, село Липини, площею 0,5258 га, кадастровий номер :01:002:0277, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, власник: ОСОБА_6 , номер відомостей про речове право (номер запису про право власності) - 55003119.

03.09.2024 на адресу суду надійшов відзив на змінену позовну заяву від Головного управління держгеокадастру у Волинській області, обґрунтований тим, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 0,3021 га для ведення особистого селянського господарства, яку позивач успадкувала за законом від свого батька ОСОБА_7 , яка в останнього перебувала у приватній власності згідно Державного акту на право приватної власності на земельні ділянку серія ІІІ-ВЛ № 007113, перетинається на 98,1292 % із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:5050. В подальшому вищезазначена спірна земельна ділянка площею 0,3232 га за кадастровим номером :01:002:5050 на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2024 року № 287 громадянкою ОСОБА_5 відчужена ОСОБА_6 . 07.05.2024 Державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:5050 скасовано у зв`язку із об`єднанням її із земельною ділянкою :01:001:0614 в результаті чого створена земельна ділянка площею 0,5258 га за кадастровим номером :01:002:0277, власником якої є ОСОБА_6 . Рішення про присвоєння кадастрового номеру :01:002:0277 на земельну ділянку площею 0,5258 га прийнято державним кадастровим реєстратором Відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Вказуюють, що Головне управління здійснює державну реєстрацію або скасування державної реєстрації земельних ділянок, а не прав на них. Державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Звертають увагу на те, що у позовній заяві ОСОБА_4 не наведено, які права позивача було Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, разом з тим жодна позовна вимога заявлена позивачем не належить до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Волинській області. А тому в задоволенні позову ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області просять відмовити повністю.

06.11.2024 на адресу суду надійшов відзив від Підгайцівської сільської ради, обґрунтований тим, що станом на теперішній час неможливо визначити місцезнаходження спірної земельної ділянки, оскільки при співставленні місця розташування останньої у Плані зовнішніх меж земельної ділянки Державного акту на право приватної власності на землю за № 344 від 14.11.1997 року серії Ш-ВЛ № 007113 зі Схематичним зображення з відкритих даних земельного кадастру України вбачається, що вказана позивачкою земельна ділянка не межує із земельною ділянкою ОСОБА_8 . Крім того, площа земельної ділянки, що знаходиться в с. Липини, Луцького району Волинської області, площею 0,5258 кадастровий номер :01:002:0277, власник ОСОБА_6 , відрізняється від площі земельної ділянки зазначеної у Державному акті на право приватної власності на землю за № 344 від 14.11.1997 року серії ІІ-ВЛ № 007113 - 0,58 га. Також, вимога заяви представника позивача про уточнення позовних щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що знаходиться в с. Липини, Луцького району Волинської області, площею 0,5258 га, кадастровий номер :01:002:0277, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, власник ОСОБА_6 - не відноситься до повноважень Підгайцівської сільської ради в сфері земельних відносин. А тому просили відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача адвокат Бачинський Я.Л. в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача Головного управління держгеокадастру у Волинській області Кушнікова К.М. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідачки ОСОБА_5 адвокат Квятковський Б.М. просив відмовити в задоволенні позову.

Представник Підгайцівської сільської ради в судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників та дослідивши в судовому засіданні наявні письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Як визначено статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльності юрисдикційних органів та осіб, які передбаченим законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішеннями, дій чи бездіяльності органу державної влади, їх посадових і службових осіб.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (по тексту ЗК України) та Законом України «Про землеустрій».

За змістом ч. 1 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ВЛ №007113 від 14 листопада 1997 року, земельна ділянка площею 0,58 га в с. Липини Липинської сільської ради за ОСОБА_7 (а.с.23).

ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину, що підтверджується довідкою від 26.03.2024 №571/02-14 державного нотаріуса Ковальчук Т.Б. Першої Луцької державної нотаріальної контори.

Згідно довідки виданої Виконавчим комітетом Липинської сільської ради, в селі Липини Луцького району Волинської області значиться земельна ділянка площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства за ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіт не посвідчувався, спадкодавець землю приватизував.

Рішенням №PB-024 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 18.04.2024 року, ОСОБА_4 відмову було отримано через розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини та рекомендовано усунути, в тому числі, перетин ділянок з ділянкою :01:002:5050; площа співпадає на 98.1292 (а.с.24).

20.02.2018 року Липинською сільською радою Волинської області було прийнято рішення №25/11 про передачу земельної ділянки площею 0,3232 для ведення особистого селянського господарства в селі Липини Луцького району, кадастровий номер :01:002:5050 громадянці ОСОБА_5 та затверджено проект землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки (а.с.20).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01 травня 2024 року №376738018, відомо про укладення договору купівлі продажу земельної ділянки від 22.04.2024 року №287 та відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:5050 на користь громадянина ОСОБА_6 (а.с.21, 25).

Згідно з ст. 10, п. «а» ст. 12, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 123, ч. 2 ст. 124 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

У постанові від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц (провадження №14-28 цс 20) Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.

При цьому ч. 7 ст. 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»: територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; загальний склад ради - кількісний склад депутатів ради, визначений радою відповідно до закону; склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку; правомочний склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку, яка становить не менш як дві третини від загального складу ради.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

У частині першій статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно із пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

У статті 45 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Загальний склад ради визначається відповідно до закону про вибори. Рада вважається повноважною за умови обрання не менш як двох третин депутатів від загального складу ради.

Таким чином, у разі прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність одночасно вирішується питання про надання земельної ділянки у власність.

Таку правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 19 червня 2018 року у справі №816/1920/17.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 червня 2021 року у справі №372/3519/17 (провадження №61-9176св19) зазначено, що: орган місцевого самоврядування за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України.

Згідно з вимогами статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16 (провадження №14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

У пунктах 39, 40, 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16-ц (провадження №14-28цс20) зроблено висновок, що як недобросовісна може кваліфікуватися така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи; якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Виходячи з викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що геодезична зйомка показників ділянки не проводилася, клопотання про призначення експертизи не заявлялося, визначити дійсний її розмір та точну конфігурацію і розміщення меж по відношенню до суміжних ділянок згідно з земельним кадастром та порушення права позивача не виявилось можливим.

Виходячи зі встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для скасування рішення Липинської сільської ради Луцького району Волинської області № 25/11 від 20 лютого 2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_5 .

У зв`язку з наведеним, відсутні й підстави для задоволення інших позовних вимог, заявлених позивачкою до відповідачів, оскільки нею не доведено незаконності набуття у власність спірної земельної ділянки громадянкою ОСОБА_5 .

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов переконання, що в задоволенні позову ОСОБА_4 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення Липинської сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку слід відмовити в повному обсязі.

Так, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення Липинської сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.01.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.В. Олексюк