Справа № 180/2257/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі головуючої судді Тананайської Ю.А., при секретарі Павлович Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 180/2257/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що 17 вересня 2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №675160072, за умовами якого позичальник отримав фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки, у порядку та на умовах, визначених договором, чого відповідачем зроблено не було, виникла заборгованість.
28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги до Боржників первісного кредитора, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , про що зазначено у відповідному реєстрі боржників, за кредитним договором № 675160072.
11 травня 2021 року між ТОВ "Інвест фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №11052021, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , в загальному розмірі 1818 грн., з якої: 600 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 1218 грн. заборгованість за відсотками.
Позивач зазначає про те, що з моменту отримання прав вимог до відповідача за вищезазначеними кредитними договорами, нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалося, відповідач, у свою чергу, не здійснював жодного платежу на погашення заборгованості, ані на користь позивача, ані на користь первісних кредиторів. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за такими кредитними договорами у зазначеному розмірі та вирішити питання стосовно судових витрат.
Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач відзив не надав, інформації про поважність причин неподання відзиву від відповідача також не надходило. Тобто, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву.
Представник позивача в позовній заяві зазначив, що справу просить розглядати без його участі.
Від відповідача заяв чи клопотань не надходило. Доказів, на підтвердження сплати боргу суду не надав.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З урахуванням думки представника позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, в порядку ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача у заочному порядку.
Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13ЦПК України).
Судом установлено, що 17 вересня 2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №675160072, однак доказів їх підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора суду надано не було.
У позовній заяві зазначено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
3 січня 2021 року між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №20190103, відповідно до якого ТОВ "Таліон плюс" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" прийняло належні ТОВ "Таліон плюс" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги.
31.01.2022 року з відповідача на користь ТОА «ФК «ЄАПБ» було стягнуто гроші в розмірі 9467 грн.57 коп.
Суд також встановив, що представником позивача на підтвердження позовних вимог до позову додано лише розрахунок заборгованості за кредитним договором №675160072 від 17 вересня 2019 року, виконаний станом на 31 серпня 2024 року.
Платіжне доручення про перерахування ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 5034 грн. суду не надано .
Разом з тим, позивачем не було надано суду доказів перерахування суми кредитних коштів на рахунок відповідача ОСОБА_1 в рамках цього кредитного договору.
11 травня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвест фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №11052021, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Інвест фінанс" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" прийняло належні ТОВ "Фінансова компанія "Інвест фінанс" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги.
Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу №11052021 від 11 травня 2021 року, ТОВ "Фінансова Компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 1818 грн., з яких: 600 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 1218 грн. сума заборгованості за відсотками.
Так, відповідно достатті 509 ЦК Україниміж сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першоюстатті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі статтями 610, 629 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України "Про електрону комерцію", електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Суд, беручи до уваги позицію, висвітлену в постанові Верховного Суду від 16вересня 2020 року у справі №200/564/18, звертає увагу на те, що доказами які підтверджують наявність заборгованості та підтверджують її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по рахунку може бути належним доказом наведених у позові обставин, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами.
Представником позивача на підтвердження позовних вимог до позову додано лише розрахунки заборгованості за кредитними договорами, виконані станом на 31 серпня 2024 року, без виписки про рух коштів по рахунку, а також без документа, який підтверджує отримання відповідачем суми грошових коштів у користування, тобто доказів про зарахування цієї суми на рахунок відповідача первісним кредитором. На думку суду, самі по собі розрахунки заборгованості, які виконувались працівником позивача, не можуть слугувати доказом виникнення та існування між первісним кредитором та відповідачем кредитних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитні договори укладаються у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як зазначалось вище, відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису відповідно до вимогзаконів України "Про електронні документи та електронний документообіг"та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», "є недійсним".
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, подані позивачем кредитні угоди є нікчемними, оскільки суду не надано доказів додержання письмової форми правочинів, за наслідком відсутності даних про їх підписання позичальником і, як наслідок, погодження всіх істотних умов.
Разом з тим, згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, у договорі факторингу від 3 сіян 2019 року в пункті 1.2. вказано, що кредитний договір - кредитний договір, укладений між первісним кредитором, який є товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" і боржником, право грошової вимоги за яким отримав клієнт ТОВ "Таліон плюс" на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між клієнтом та товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога".
У свою чергу, з поданого суду примірника кредитний договору з первісним кредитором, останній датовано 17 вересня 2019 року. З тексту договору факторингу від 20 жовтня 2022 року, а саме п. 1.2, суд розуміє, що перехід права вимоги (2018 рік) за кредитним договором відбувся до його укладення (2019 рік). Зазначений в позовній заяві реєстр боржників до договору факторингу №20190103 від 3.01.2019 року, укладеного між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК «ЄАПБ», за яким до ТОВ "ФК «ЄАПБ» нібито перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 675160072. При цьому реєстр боржників до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, за яким перейшло право від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», до позову доданий не був.
Відтак установити, коли та на підставі чого у ТОВ "Таліон Плюс" виникло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №675160072, та чи на момент укладення договору від 3 січня 2019 року ТОВ "Таліон Плюс" мало таке право, належними та допустимими доказами не доведено суду.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 2ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зіст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до вимогст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що у задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.
Відповідно дост. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 280-282ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складено і підписано 27 січня 2025 року.

Учасники справи:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", , місцезнаходження юридичної особи за адресою: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30;

- відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя: Ю. А. Тананайська