Провадження № 22-ц/802/156/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») у жовтні 2024 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 02 березня 2020 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк»), перейменоване 18 серпня 2022 року на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 було укладено Угоду № 491021201, за якою позичальнику було видано кредит, а він, у свою чергу, зобов`язався у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню (та інші платежі, у разі наявності). Позичальник належним чином узяті на себе обов`язки не виконав, загальний розмір заборгованості станом на 27 вересня 2024 року становив 35 211,90 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 18 378,14 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 15 995,92 грн, заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 837,84 грн. ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги за вищевказаним кредитним договором від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») на підставі Договору № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, яке набуло таке право вимоги від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Флексіс» за договором № 18-05/2021 від 18 травня 2021 року. ТОВ «ФК «Флексіс» набуло право вимоги за цим кредитним договором від АТ «Альфа-Банк» за договором № 2 від 17 травня 2021 року. Просив стягнути ОСОБА_1 в користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 491021201 від 02 березня 2020 року в розмірі 35 211,90 грн, судовий збір в розмірі 3028 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 13 000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» суму заборгованості за кредитним договором № 491021201 від 02 березня 2020 року в сумі 35 211,90 грн з яких: 18378,14 грн - заборгованість по тілу кредиту, 15995,92 грн заборгованість по відсотках, які нараховані за період з 18 травня 2021 року по 09 січня 2023 року; 837,84 грн - заборгованість по відсотках, які нараховані за період з 10 січня 2023 року по 10 вересня 2024 року. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судові витрати по справі, а саме 3028 грн судового збору та 4000 грн витрат на правничу допомогу. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржив зазначене рішення суду. Вказав, що інформував суд першої інстанції про те, що він є військовослужбовцем і, посилаючись на положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», заперечував правомірність нарахування йому штрафних санкцій пені за виконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом. Вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для застосування такої норми матеріального права до правовідносин, що склалися між ним та кредиторами. Дія цієї норми поширюється на всіх військовослужбовців з 18 березня 2014 року і до закінчення особливого періоду, для резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Просив скасувати рішення частково, ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» про стягнення з ОСОБА_1 15 995,92 грн заборгованості по відсотках, нарахованих за період з 18 травня 2021 року по 09 січня 2023 року, та 837,34 грн заборгованості по відсотках, які нараховані за період з 10 січня 2023 року по 10 вересня 2024 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Коллект Центр» заперечив вимоги апеляційної скарги. Зазначив, що відповідач не повідомляв ні первісного кредитора, а ні усіх наступних кредиторів про те, що він проходить військову службу. Проходження відповідачем служби за контрактом у науково-методичному центрі кадрової політики Міністерства оборони України, не є свідченням того, що відповідач брав чи бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, забезпечення їх здійснення, перебував чи перебуває безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. З поданих позивачем доказів не можливо встановити дату прийняття його на військову службу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача кредитної заборгованості у заявленому позивачем розмірі, суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, відповідачем її не спростовано, як і не доведено те, що він має права на пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 березня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» (назва якого наразі змінена на АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 було укладено Угоду № 491021201, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 18378,14 грн, які зобов`язалася повернути в строк до 03 березня 2023 року та сплатити відсотки за користування ними в розмірі 32 % річних.

17 травня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» укладено Договір № 2, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 491021201 від 02 березня 2020 року. 18 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір № 18-05/2021, у відповідності до умов якого до останнього, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 491021201 від 02 березня 2020 року. На підставі Договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» 10 січня 2023 року, позивач набув права майнової вимоги за кредитним договором № 491021201 від 02 березня 2020 року.

Із долучених до матеріалів справи розрахунків слідує, що розмір заборгованості позичальника за кредитним договором № 491021201 від 02 березня 2020 року станом на 10.01.2023 року, на момент набуття ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за даним правочином, становить 34 374,06 грн, з яких: 18 378,14 грн заборгованість по тілу кредиту; 15 995,92 грн. заборгованість по відсотках. У свою чергу, на тіло кредиту ТОВ «Коллект Центр» було нараховано заборгованість по відсотках у відповідності до вимог кредитного договору № 491021201 від 02 березня 2020 року на суму 837,84 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може гуртуватись на припущеннях (частини шостої статті 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (статті 76-79 ЦПК України).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на вимоги пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», у яких відповідач вказує, що він звільнений від обов`язку сплачувати відсотки за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитом, оскільки він, як військовослужбовець, в особливий період має сплачувати лише основну суму боргу за кредитом.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що сфера дії цього закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.

Рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній станом на 18 травня 2021 року) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні» від 27 липня 2022 року до вищевказаної норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було внесено зміни, і він набув такої редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Пунктом 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, одночасно із внесеними змінами було закріплено, що Зміни, передбачені пунктами 1 і 3 розділу I цього Закону, застосовуються до кредитних договорів, укладених після набрання чинності цим Законом (з 19 серпня 2022 року).

За положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вперше часткову мобілізацію оголошено на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України №1126-VII.

Національний банк України у листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем ні первісному кредитору (АТ «Альфа-Банк») а ні будь-яким наступним кредиторам (ТОВ «ФК «Флексіс», ТОВ «Вердикт Капітал») доказів проходження ним військової служби в особливий період. Направлення поштою таких доказів кредитору (позивачу) ТОВ «Коллект Центр» після відкриття провадження в цій справі не відповідає встановленому позасудовому порядку.

Одночасно із цим, на підтвердження наявності пільг передбачених пунктом 15 статті 14 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», відповідач надав суду копію посвідчення офіцера, довідку про перебування на військовій службі за контрактом у Науково-методичному центрі кадрової політики Міністерства оборони України (м. Київ), однак не надав доказів, які свідчать про проходження ним військової служби за призовом в особливий період (період мобілізації) та про його участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони (із зазначенням періодів).

Надані відповідачем документи не підтверджують наявність у нього статусу військовослужбовця, призваного (мобілізованого) на військову службу (оскільки він проходить таку за контрактом), чи статусу учасника бойових дій, а тому не надають йому пільг передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Разом з цим, вказаний закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу військовослужбовця, що проходить військову службу за контрактом.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 4 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування норми матеріального права, на яку вказує відповідач. Останній не оспорює розмір нарахованих проценті та загального розміру заборгованості з інших підстав, ніж ті, що зазначені в апеляційній скарзі, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складене 03 лютого 2025 року.

Головуючий - суддя

Судді