КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5007/2025 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року та на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_2 подала до суду позов, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь 4 832, 45 грн майнової шкоди, 30 000 грн відшкодування моральної шкоди та судові витрати, понесені позивачем за подання цієї позовної заяви.

Свій позов обґрунтувала тим, що відповідно до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142 від 18 лютого 2023 року: «15.02.2023 року приблизно о 15 год. 00 хв. за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Героїв Небесної Сотні, будинок №13 у приміщенні Броварського ліцею №9, невстановлена особа, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин нанесла тілесні ушкодження сину заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Під час проведеного досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено тілесні ушкодження, дії якого підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України, однак він не досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність, а значить він фізично не осудна особа, яка не досягла шістнадцяти років.

Зважаючи на вищевикладене, постановою про закриття кримінального провадження від 05 травня 2023 року кримінальне провадження за №0000142 від 18 лютого 2023 року, за фактом умисного нанесення легких тілесних ушкоджень - закрито у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_5 , а уповноваженим органом складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №741180 щодо матері неповнолітнього ОСОБА_5 : ОСОБА_1 , 1981 року народження, який у подальшому направлений до місцевого суду.

Вказувала, що 14.08.2023 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено постанову у справі №361/3929/23 за результатами розгляду адміністративної справи, що надійшла від уповноваженої посадової особи: начальника Броварського районного управління Головного управління Національної поліції в Київській області, про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першої статті 184 КУпАП.

Враховуючи характер фізичного болю з наслідком завданих тілесних ушкоджень її сину ОСОБА_6 , а також душевних страждань, яких зазнав він та позивач у зв`язку з агресією сина відповідача проти неї та її сім`ї, позивач вважала, що у результаті протиправної поведінки відповідача їй завдана майнова та моральна шкода.

Так, органом досудового розслідуванням встановлено, що близько 15 год. 30 хв. 15.02.2023 року неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 умисними ударами складеним металевим ножем-метелик наніс тілесні ушкодження в область стегон сину позивача ОСОБА_6 , що мало наслідком пошкодження (гіперемія) шкіри слизової анальної промежини останнього.

Вищезазначені діяння цією неповнолітньою особою завдало значного фізичного болю та моральних страждань потерпілому, порушило його нормальні життєві зв`язки, що виражається в ушкодженні його здоров`я, що мало наслідком унеможливлення відвідування ним навчального закладу - Броварського ліцею №9 та у зв`язку з тривалим перебуванням на лікуванні позбавило його активного особистого (сім`я і побут) та суспільного життя (прогулянки, відвідування гуртків, спортивних секцій) тощо, а також фінансових витрат для позивача та її сім`ї на лікування/консультації та відновлення здоров`я, та вирішення інших питань, пов`язаних із захистом та відновленням порушених її прав, оскільки відповідач відмовився у добровільному порядку відшкодувати матеріальні та моральні (немайнові) збитки.

Разом з тим, згадана ситуація щодо агресії сина відповідача ОСОБА_5 щодо потерпілого для позивача і її сина мала наступні наслідки:

-звернення до медичних фахівців (терапевта і спеціалізованих лікарів) за медичною допомогою /консультацією, проходження курсу лікування та психодіагностики потерпілого та відвідування ними дитячого психолога;

-сильні душевні страждання за його стан здоров`я та психологічні хвилювання з виникненням фізичного болю (дискомфорт у лівій половині грудної клітки), швидкої втоми та нестійкого сну протягом тривалого часу;

-періодичне підвищення артеріального тиску, головний біль та розлад вегетативної нервової системи середньої важкості, що негативно позначилося на функціональному стані позивача під час виконання своїх службових обов`язків на роботі і в повсякденній діяльності.

Зважаючи на вищевикладене, приймаючи характер протиправних дій ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України. Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2023 року у справі №361/3929/23, якою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 статті 184 КУпАП та обсяг, а саме: завдання легких тілесних ушкоджень потерпілому (фізичного болю), а також душевних психологічних страждань, що має причинний зв`язок з погіршенням здоров`я позивача і здоров`я її сина, вона оцінює розмір відшкодування майнової шкоди у розмірі -

4 832 грн 45 коп. та завданої моральної (немайнової) шкоди у розмірі - 30 000 грн з таких міркувань:

-щодо компенсації майнової шкоди: витрати на ліки та лікування та відвідування дитячого психолога на загальну суму: 4 832, 45 грн.

-щодо моральної (немайнової) шкоди: оцінює у розмірі 30 000 гривень, що відповідає мінімальному розміру відшкодування такої моральної шкоди, який застосовується Європейським судом з прав людини щодо присудження справедливої сатисфакції.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду у розмірі 3 693 грн 28 коп., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 6 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

17 жовтня 2024 року до суду надійшла заява від позивача про розподіл судових витрат, в якій вона просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі

3 006,58 грн.

Заяву обґрунтовував тим, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2024 року у справі № 361/2360/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задоволено частково.

Водночас, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, в резолютивній частині вищезгаданого рішення судом не визначено розподіл судових витрат позивача, які вона понесла у зв`язку з розглядом справи.

Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року заяву задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 006 грн 58 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року та на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування вказаних судових рішень першої інстанції.

Скарга обґрунтована тим, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому у судовому засіданні доведенню підлягають чотири аспекти:

- наявність моральної шкоди;

- протиправність діяння того, хто її заподіяв;

- наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням того, хто її заподіяв;

- наявність провини останнього в заподіянні шкоди.

Грошовий еквівалент відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від:

- характеру правопорушення;

- глибини фізичних та душевних страждань;

- погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації;

- ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення.

Зазначає, що з метою визначення ступеня тяжкості тілесного ушкодження, ступеня вини особи, яка їх завдала, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями того, хто її заподіяв, призначається судово-медична експертиза, яка виконується уповноваженим експертом шляхом медичного обстеження потерпілого.

Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Тілесне ушкодження - порушення анатомічної цілісності та фізіологічної функції органів та тканин, що виникає внаслідок дії чинників зовнішнього середовища, у т.ч. внаслідок травми.

Тяжкість тілесних ушкоджень - міра завданої шкоди здоров`ю людини; визначається судово-медичним експертом у відповідності до чинних "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень".

Згідно з КК України тілесні ушкодження бувають: тяжкі; середньої тяжкості; легкі з короткочасним розладом здоров`я або короткочасною втратою працездатності; легкі без короткочасного розладу здоров`я та без втрати працездатності.

Під час експертизи тілесних ушкоджень у висновках експерт засвідчує:

- характер тілесних ушкоджень із медичної точки зору (садно, синець, рана, перелом тощо);

- зазначає локалізацію та характеристику їх;

- вид знаряддя або засобу, яким могли бути заподіяні ушкодження;

- механізм утворення ушкодження; давність заподіяння ушкодження; ступінь тяжкості тілесного ушкодження із зазначенням кваліфікувальної ознаки - небезпечність для життя, розлад здоров`я, стійка втрата працездатності тощо.

Під час досудового слідства така судово-медична експертиза не проводилась, не було встановлено ступінь ушкодження здоров`я сину позивача га відповідність ушкодження предмету, яким його було заподіяно.

Вважає, що медична довідка лікаря-педіатра від 15.02.2023 року, від 16.02.2023 року, копія виписки з медичної книги від 21.02.2023 року лікаря-невролога не є належними доказами по справі: вказані медичні документи тільки фіксують тілесні ушкодження, не дають відповіді, як саме і в який час потерпілий їх отримав; ступені вини особи, яка їх завдала; причинно-наслідкового зв`язку між моральною та/або фізичною шкодою і протиправними діяннями того, хто її заподіяв.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

4 832, 45 грн майнової шкоди, 30 000 грн моральної шкоди та сплачений скаржником судовий збір за подання цієї апеляційної скарги.

Скарга обґрунтована тим, що відповідно до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142 від 18 лютого 2023 року: «15.02.2023 Під час проведеного досудового розслідування встановлено, що приблизно о 15 год. 00 хв. за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Героїв Небесної Сотні, буд. 13 у приміщенні Броварського ліцею №9 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 нанесено тілесні ушкодження сину заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 », дії якого підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, однак він не досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність, а значить він фізично не осудна особа, яка не досягла шістнадцяти років (Копія витягу з ЄРДР за № 0000142 - в матеріалах справи).

Разом з тим, Постановою про закриття кримінального провадження від 05 травня 2023 року кримінальне провадження за №0000142 від 18 лютого 2023 року, за фактом умисного нанесення легких тілесних ушкоджень - закрито у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення в діяннях ОСОБА_5 , а уповноваженим органом складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №741180 щодо матері неповнолітнього ОСОБА_5 , 1981 р.н., який в подальшому направлений до місцевого суду.

14.08.2023 Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено Постанову у справі №361/3929/23 за результатами розгляду адміністративної справи, що надійшла від уповноваженої посадової особи: начальника Броварського районного управління Головного управління Національної поліції в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першої статті 184 КУпАП (Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей).

Зазначена Постанова особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в апеляційному порядку до суду вищої інстанції - не оскаржувалася та у порядку встановленому КУпАП набрала законної сили.

Вказувала, що приймаючи характер протиправних дій ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України, Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2023 у справі 361/3929/23, якою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 статті 184 КУпАП та обсяг, а саме - завдання легких тілесних ушкоджень потерпілому (фізичного болю), а також душевних психологічних страждань, що мало причинний зв`язок з погіршенням мого здоров`я і здоров`я мого сина, я оцінила розмір відшкодування майнової шкоди у розмірі - 4 832,45 грн (витрати на ліки та лікування та відвідування дитячого психолога) та завданої моральної шкоди у розмірі - 30 000 грн (мінімальному розміру відшкодування моральної шкоди, який застосовується Європейським судом з прав людини щодо присудження справедливої сатисфакції).

Таким чином, з урахуванням характеру вчиненого кримінального/адміністративного правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого: ОСОБА_8 та скаржниці ОСОБА_9 , ступеня вини неповнолітнього ОСОБА_5 у завданні моральної шкоди та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також тих обставин, що наведеним вище, розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, що не було враховане судом 1-ої інстанції та мало наслідком винесення ним очевидного незаконного та необґрунтованого рішення.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позов в частині стягнення моральної шкоди, враховуючи страждання та переживання як матері, так і дитини у зв`язку із вчиненим адміністративним правопорушенням, які призвели до завдання шкоди здоров`ю у зв`язку із короткочасним його розладом, а також враховуючи принцип розумності та справедливості та дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 6000 грн, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції вважав, що оскільки ОСОБА_2 при подачі позову до суду сплатила судовий збір, що підтверджується квитанцією №6171-0859-7073-6915 від 09.12.2023 року в сумі 1 073,60 грн та квитанцією №1143-5557-1439-1222 від 09.12.2023 року в сумі 2 684 грн, то він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Ухвалені судом рішення зазначеним вимогам відповідають.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що у заяві у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142 від 18 лютого 2023 року, зазначено, що 15.02.2023 року приблизно о 15 год. 00 хв. за адресою: Київська область,

м. Бровари, вул. Героїв Небесної Сотні, будинок №13 у приміщенні Броварського ліцею №9, невстановлена особа, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин нанесла тілесні ушкодження сину заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

14.08.2023 року постановою Броварського міськрайонного суду Київської області, визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.2 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Встановлено, що у постанові Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2023 року зазначено, що 15 лютого 2023 року близько 15 години ОСОБА_1 ухилялась від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків, передбачених статтею 150 СК України, відносно свого малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який 15 лютого 2023 року близько 15 години в приміщенні Броварського ліцею №9, що розташований за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Героїв Небесної Сотні, будинок №13, вчинив дії, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, однак не досяг віку кримінальної відповідальності.

05 травня 2023 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142 від 18 лютого 2023 року, за фактом умисного нанесення легких тілесних ушкоджень - закрито у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення. Таким чином своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.184 КУпАП.

Судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №741180 від 16 травня 2023 року, витягом з ЄРДР

№ 0000142, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_2 від 14 квітня 2023 року, копіями виписок медичної документації, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , постановою про закриття кримінального провадження від 05 травня 2023 року, письмовими поясненнями ОСОБА_10 , характеристиками знаряддя вчинення правопорушення, висновком оцінки потреб сім`ї від 27 квітня 2023 року, копією скарги щодо інциденту до директора Броварського ліцею №9, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_11 , копією акту обстеження умов проживання №251 від 09.07.2020 року, фотозображеннями з місця вчинення правопорушення. Вказана постанова набрала законної сили.

Сторонами не заперечується те, що тілесне ушкодження ОСОБА_3 було завдано ОСОБА_10 предметом балісонг, який ще визначається як тренувальний ніж - «метелик».

Із довідки амбулаторії №4 від 15.02.2023 року Комунального некомерційного підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броварський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» вбачається, що довідка, видана ОСОБА_3 , у тому що він був оглянутий лікарем педіатром, у зв`язку зі зверненням та викликом педіатра матір`ю дитини, 15.02.2023 року о 18 год. 30 хв. у зв`язку із нанесенням травми дитині у школі гострим предметом. При огляді виявлено пошкодження слизової області промежини (а.с.11). Лікарем визначений домашній режим до 17.02.2023 року.

Із довідки від 16.02.2023 року Комунального некомерційного підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броварський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 16.02.2023 року вбачається звернення до лікаря пацієнта ОСОБА_3 по причині травми шкіри. Також у довідці зазначено про гіперемію шкіри в області промежини.

21 лютого 2023 року позивач із сином ОСОБА_3 звернулась до невролога для огляду сина зі скаргами на безсоння, ситуацію з больовим синдромом, який встановив діагноз - ситуаційний невроз. Невролог призначив лікування - магне В-6 - 1 міс., фломма - 1 міс., кратал - 14 днів.

Згідно психологічної характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 12.05.2023 року, спочатку ОСОБА_12 мав пригнічений настрій, був мовчазним, і не бажав обговорювати ситуацію, яка склалась. Контакт встановлювався поступово, невимушено. Владислав намагається шукати порятунок в атмосфері стійкості та безпеки, в якій міг би розслабитися та прийти в себе.

Також, 21 лютого 2023 року позивач також особисто звернулась до лікаря невролога зі скаргами на порушення сну, головний біль, головокружіння, серцебиття, перепади тиску, підвищена дратівливість після перенесеного стресу, що підтверджується медичною картою амбулаторного хворого. (а.с.17) Встановлений діагноз - ситуаційний невроз, гіпертонічна хвороба І ступеню. Призначено лікування: мебікар - 1 міс., неовітал - 1 міс., магне В-6 - 1 міс., гамалате В-6 без визначення кількості днів прийому, донорміл - 1 міс.

За ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.1, 2, 3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1, 2 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.1, 2, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач надала суду квитанції як докази того, що вона та її син проходили лікування препаратами, які були призначені лікарями, до яких вони звернулись з приводу перенесеного стресу: квитанція від 21.02.2023 року на суму 1248 грн. 30 коп., від 05.03.2023 року на суму 271 грн. 90 коп., від 27.02.2023 року на суму 716 грн. 40 коп., від 19.03.2023 року на суму 261 грн.16 коп., від 22.02.2023 року в сумі 328 грн. 00 коп., від 21.02.2023 року на суму 552 грн. 52 коп. Окрім того, за звернення до лікаря невролога позивачем було сплачено згідно квитанції 315 грн. 00 коп. Всього на суму 3693 грн. 28 коп.

Отже, як вірно зазначено судом, сума відшкодування матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 3693 грн. 28 коп.

Судом вірно не прийнято до уваги квитанцію від 21.02.2023 року на суму 1139 грн. 47 коп. на придбання тонометра, оскільки його придбання не пов`язано з лікуванням ситуаційного неврозу, а відноситься до контролю артеріального тиску, пов`язаного із основним хронічним захворюванням - гіпертонічною хворобою.

За частинами 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пунктах 5, 9 Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди, враховуючи страждання та переживання як матері, так і дитини, у зв`язку із вчиненим адміністративним правопорушенням, які призвели до завдання шкоди здоров`ю у зв`язку з короткочасним його розладом, а також враховуючи принцип розумності та справедливості, підлягав до часткового часткового задоволення, а саме, в розмірі 6000 грн. яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_2 при подачі позову до суду сплатила судовий збір, що підтверджується квитанцією

№6171-0859-7073-6915 від 09.12.2023 року в сумі 1073,60 грн. та квитанцією №1143-5557-1439-1222 від 09.12.2023 року в сумі 2684,00 грн.

За ч.8, 9 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п.80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

За ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно роз`яснень в абз.1 п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що складаються із суми судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, слід виходити з того, що позивач, за меншого обсягу позовних вимог сплатила судовий збір, у розмірі 2 684 грн та 1073 грн 60 коп., тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що така сума підлягала стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційні скарги не містять.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 рокузалишити без змін.

Додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: