АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року

м. Чернівці

справа № 727/3894/21

провадження № 22-ц/822/149/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.

секретар Тодоряк Г. Д.

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 07 жовтня 2021 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Танасійчук Н. М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

В травні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 21 березня 2014 року у сумі 62 514 гривень 06 копійок, з яких: 50 823 гривні 78 копійок заборгованість за тілом кредиту; 11 690 гривень 28 копійок заборгованість за процентами.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору від 21 березня 2014 року, відповідачу було надано кредит у розмірі 50 823гривні 78 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою базової процентної ставки на місяць за користування кредитом у розмірі 7,0%.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ними та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно пунктом 2.1.1.5.5. Умов позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у ОСОБА_1 станом на 12 квітня 2021 року виникла заборгованість у сумі 62 514 гривень 06 копійок, з яких: 50 823 гривні 78 копійок заборгованість за тілом кредиту; 11 690 гривень 28 копійок заборгованість за процентами.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 07 жовтня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2014 року у сумі 62 514 гривень 06 копійок.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що за встановлених судом фактичних обставин справи АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості.

Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні розрахунку, у ОСОБА_1 станом на 12 квітня 2021 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 62 514 гривень 06 копійок, з яких: 50 823 гривні 78 копійок заборгованість за тілом кредиту; 11 690 гривень 28 копійок заборгованість за процентами.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 жовтня 2024 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») про заміну стягувача у виконавчому листі задоволено.

Замінено стягувача у виконавчому листі, виданому Шевченківським районним судом міста Чернівці в цивільній справі № 727/3894/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 грудня 2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду першої інстанції від 07 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 відмовити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що матеріалами справи не підтверджено, що кредитний договір існує та містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки, відповідальність сторін, вони підписані сторонами, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, на момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконував його умови, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг, саме у вказаній редакції, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» є неналежним доказом, оскільки не містить жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі, зокрема, щодо типу кредитної картки, наданої позичальнику у межах підписаної ним Заяви від 21 березня 2014 року, а містить лише виклад умов використання всіх кредитних карт, які випускаються та обслуговуються АТ КБ «ПриватБанк», що не має правового значення для вирішення даного спору.

Оскільки сторони не обумовили у письмовому умови договору щодо його ціни, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань позивач не вправі вимагати виконання цих умов.

З розрахунку вимог банку, який додано до позову, неможливо встановити суму, яку відповідач сплатив/перерахував позивачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, неможливо встановити чи були суми, здійснені відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом, зараховані для погашення тіла кредиту або процентів.

Додатково вказує не те, що з вимогою про стягнення вказаної заборгованості банк звернувся до суду у травні 2021 року після спливу строку позовної давності за відповідними щомісячними платежами за період з березня 2014 року по травень 2018 року.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

21 березня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил (а. с. 24).

У підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві відсутні умови договору про розмір тіла кредиту, процентну ставку та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, проте зазначено, що відповідач згідний із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами і Тарифами банку.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , за період з 21 березня 2014 року по 04 грудня 2020 року відбувалась неодноразова зміна кредитного ліміту, який 04 грудня 2020 року був зменшений до 0,00 гривень (а. с. 23).

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, крім підписаної відповідачем анкети-заяви, позивач також надав: Витяг з Умов та правил у ПриватБанку ресурс; паспорт споживчого кредиту від 05 травня 2020 року з інформацією, яка зберігає чинність та є актуальною до 20 травня 2020 року; Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карток: Універсальна, Універсальна Gold, Platinum, МС World Black Edition, VISA Signature, МС World Elite, VISA Infinite,; виписки по рахунку клієнта; (а. с. 25-141).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 12 квітня 2021 року становить 62 514 гривень 06 копійок, з яких: 50 823 гривні 78 копійок заборгованість за тілом кредиту; 11 690 гривень 28 копійок заборгованість за простроченими відсотками.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що уклало з ОСОБА_3 договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Під час підписання анкети-заяви ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що така заява разом із Умовами та Правилами і Тарифами банку, які викладені на офіційному сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, а також те, що він зобов`язується виконувати його умови.

ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, унаслідок чого утворилась заборгованість.

Оскільки під час розгляду справи ОСОБА_3 не спростував наявність кредитних зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк», то колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що АТ КБ «ПриватБанк» довело існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто у цій справі підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку відповідача

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач під час розгляду справи не спростував часткове погашення боргу, однак вказував на те, що його не було належно ознайомлено з умовами обслуговування кредитних карток, інформація, зазначена у паспорті споживчого кредиту, втратила свою актуальність, та не містить реквізитів, які стосуються укладеного договору, анкета-заява не містить інформації щодо складових заборгованості у вигляді процентів та неустойки.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості, у тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані банком на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У зв`язку з неодноразовою зміною Умов та Правил, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток та Витяг з Умов та Правил, які містяться у матеріалах цієї справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 грудня 2018 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у постанові Верховного Суду від 16 липня 2024 року в справі № 686/9664/21 (провадження № 61-13455ск23).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) вказано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Отже, не заслуговують на увагу доводи банку про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 січня 2025 року у справі № 336/6542/21 (провадження № 61-1635св24) і стосуються правовідносин, які є подібними з правовідносинами у цій справі. Тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

В зв`язку з вищенаведеним, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для включення нарахованої банком заборгованості за процентами до загальної суми заборгованості за кредитним договором.

Визначаючись із розміром заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 березня 2014 року з огляду на вищенаведені висновку суду апеляційної інстанції про безпідставність нарахування банком процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів виходить з наступного.

На підтвердження наявності заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, АТ КБ «Приватбанк» надало суду розрахунки заборгованості за кредитним договором за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року (а. с. 7-17) та з 01 липня 2019 року по 12 квітня 2021 року (а. с. 18-21).

Судом встановлено, що відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року ОСОБА_1 було використано кредитних коштів на загальну суму 377 700 гривень 80 копійок. Вказана сума визначена судом шляхом додавання всіх грошових сум, зазначених у графі «витрати клієнтом кредитних коштів».

Також за вказаний період відповідачем було внесено на погашення заборгованості за договором коштів на загальну суму 398 552 гривні 41 копійка (графа «сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості»).

З огляду на викладене, у ОСОБА_1 станом на 30 червня 2019 року була відсутня заборгованість за кредитним договором. Більше того останнім надміру сплачено кошти у сумі 20 851 гривня 61 копійка (398 552,41 377 700,80).

В свою чергу, за період 01 липня 2019 року по 12 квітня 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 було використано кредитних коштів на загальну суму 156 802 гривні, а на погашення заборгованості за договором внесено коштів на загальну суму 125 901 гривня 10 копійок. Тобто, заборгованість відповідача за вказаний період склала 30 900 гривень 90 копійок.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2014 року у сумі 10 049 гривень 29 копійок (30 900,90 20 851,61).

Щодо застосування строку позовної давності

Надаючи оцінку заяві ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог колегія суддів звертає увагу на наступне.

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про розгляд справи у суді першої інстанції, оскільки як вбачається із довідок про причини повернення поштового відправлення, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів та судові повістки у справі надсилались за офіційним зареєстрованим місцем проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , і які повертались з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (а. с. 149, 165, 166). Окрім цього, вказана адреса вказана самим відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зазначене свідчить про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи в суді першої інстанції, і останній до ухвалення заочного рішення у справі мав достатньо часу аби заявити про застосування наслідків спливу позовної давності.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Оскільки відповідачем, до ухвалення судом першої інстанції рішення, без поважних причин не було заявлено про застосування позовної давності, апеляційний суд не має підстав для вирішення відповідної заяви.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 січня 2021 року у справі № 450/169/13-ц (провадження № 61-12597св20).

Разом з тим, це не впливає на вирішення спору по суті, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції у відповідача була відсутня заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2014 року за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2014 року у сумі 10 049 (десять тисяч сорок дев`ять) гривень 29 копійок.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI) встановлено судовий збір за подання до суду:

позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем заявлено вимогу майнового характеру на суму 62 514 гривень 06 копійок. 1,5% від ціни позову складає 937 гривень 71 копійка (62 514,06 х 1,5%).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2021 року 2 270 гривень.

За подання позовної заяви, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 270 гривень.

Судовий збір у вказаному розмірі сплачений АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується платіжним дорученням від 15 квітня 2021 року № PROM5BT5VE (а. с. 66).

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання апеляційної скарги відповідачем підлягав сплаті судовий збір у сумі 3 405 гривень (2 270,00 х 150%).

Судовий збір у вказаному розмірі сплачений відповідачем, що підтверджується квитанцією від 07 січня 2025 року № 5246-6712-7893-6206.

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено частково на 16,07% (10 049,29 / 62 514,06 х 100).

При цьому, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 40/5005/7101/2011, відповідно до яких «…статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено заміну кредитора саме у цивільному або господарському зобов`язанні.

Обов`язок сплатити судовий збір за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів, не є за своє суттю цивільним чи господарським зобов`язанням, і включається до складу судових витрат, а не до предмету і ціни позову (саме які виникають з цивільних та господарських правовідносин). Відповідно процесуальний розподіл судом судового збору за результатами вирішення господарського спору між сторонами процесу не є виникненням саме господарського чи цивільного зобов`язання, що, в свою чергу, характеризується правовідношенням між боржником і кредитором з приводу виконання/утримання від виконання певної дії.

Судова колегія не вбачає підстав відходити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 05.05.2018 у справі № 913/54/16, за якою заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, в тому числі, щодо стягнення/відшкодування судового збору та інших судових витрат, характеру цивільно-правових не мають.

Також слід відзначити, що сплата суми судового збору, визначеного рішенням суду, не є зобов`язанням у розумінні положень статті 509 Цивільного кодексу України, про що вказано, і сплата судового збору не може бути предметом відступлення за договором.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28.03.2018 у справі № 906/110/16, від 05.04.2018 у справі № 923/607/16, від 27.03.2019 у справі № 910/386/17 та від 13.05.2019 у справі № 916/106/15-г.».

З урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду, обставини сплати АТ КБ «Приватбанк» судового збору за подання позовної заяви у цій справи, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, у розмірі 364 гривні 79 копійок (2 270,00 х 16,07%) пропорційно до задоволених позовних вимог.

В свою чергу, з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру відмовлених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги, у розмірі 2 857 гривень 82 копійки (3 405,00 * (100% 16,07%)).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 07 жовтня 2021 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2014 року у сумі 10 049 (десять тисяч сорок дев`ять) гривень 29 копійок.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 364 (триста шістдесят чотири) гривні 79 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2 857 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят сім) гривень 82 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30 січня 2025 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА