Справа № 194/1281/24
Номер провадження № 2/194/237/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно. Зазначає, що 24 квітня 2024 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу гаражу АДРЕСА_1 в гаражному товаристві «Шахтар-2» та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2012 року. Факт укладання договору купівлі-продажу гаражу та отримання відповідачем повної суми коштів за продаж майна у розмірі 40000,00 грн. підтверджується розпискою від 24 квітня 2024 року, написаної відповідачем власноруч, в якій ОСОБА_2 зобов`язався щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу до 01 травня 2024 року, та зазначив, що не має до покупця жодних претензій. Після 01 травня 2024 року та станом на день подання позовної заяви відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору. Оригінал договору купівлі-продажу від 14 лютого 2012 року відповідач передав йому для подання до нотаріальної контори. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: гаражу АДРЕСА_1 в гаражному товаристві «Шахтар-2», укладений 24 квітня 2024 року між ним та відповідачем; визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме на гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: Дніпропетровська область Павлоградський район м. Тернівка в гаражному товаристві «Шахтар-2»; стягнути з відповідача на його користь сплачену ним суму судового збору.

Позивач в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просить розглядати справу без його участі.

Відповідачв судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу гаражу від 14 лютого 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 купив у ОСОБА_3 гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: Дніпропетровська область Павлоградський район м. Тернівка в гаражному товаристві «Шахтар-2».

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «Тернівське бюро технічної інвентаризації», сформованого 27 лютого 2012 року, 1/1 частка гаража № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в гаражному товаристві «Шахтар-2», на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 14 лютого 2012 року належить ОСОБА_2 .

Відповідно до розписки ОСОБА_2 від 24 квітня 2024 року, він отримав від ОСОБА_1 40000,00 грн. за продаж належного йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 14 лютого 2012 року, гаража № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: Дніпропетровська область Павлоградський район м. Тернівка в гаражному товаристві «Шахтар-2». Кошти ним отримані, перераховані, жодних претензій до покупця не має, зобов`язується оформити нотаріальний договір продажу гаража до 01 травня 2024 року, розписка написана ним власноруч 24 квітня 2024 року без будь-якого тиску на нього.

09 травня 2024 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 письмову претензію щодо вжиття заходів з нотаріального оформлення договору купівлі-продажу гаражу.

Вищезазначену претензію Гетман П.Д. отримав 15 травня 2024 року, про що свідчить поштове повідомлення.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Частиною 2 статті 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до частини 1 статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до частина 3 статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до статті 691 ЦК України Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу

Частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За вимогами частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Тобто законом встановлено умови щодо форми укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, будинку або іншого нерухомого майна, внаслідок якого відбудеться правомірний перехід права власності на таке майно.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином рішення суду про визнання договору дійсним в судовому порядку можливо тільки тоді, коли договір щодо нерухомого майна укладено в належній формі, із зазначенням усіх істотних умов договору, але відсутнє його нотаріальне посвідчення, і це неможливо вчинити через те, що така можливість втрачена.

Істотними умовами договору є предмет, ціна та строк дії. Також істотними умовами вважаються такі умови, на яких наполягає хоча б одна зі сторін договору (стаття 638 ЦК України). Тобто сторони можуть самостійно визначати умови договору, які не повинні суперечити законодавству.

Закон акцентує на тому, що всі наведені обставини у сукупності, а саме: домовленість щодо усіх істотних умов договору, повне або часткове виконання договору, ухилення від його нотаріального посвідчення, мають бути доведені належними та допустимими письмовими доказами.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Отже, істотними умовами договору є предмет, вартість та строк дії. Якщо продавець і покупець їх не узгодять, договір буде вважатися недійсним. Також істотними умовами вважаються такі умови, на яких наполягає хоча б одна зі сторін договору. Тобто сторони можуть самостійно визначати умови договору, які не повинні суперечити законодавству.

Суд звертає увагу на те, що надана позивачем розписка від 24 квітня 2024 року про отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів за гараж (місцезнаходження, адреса, призначення об`єкту нерухомості, площа нерухомого майна та інші параметри, що дозволяють однозначно визначити предмет договору не зазначені) не свідчить про домовленість між сторонами щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу відповідно до вимог статей 638, 655 ЦК України, тому відсутні підстави вважати вказану розписку договором купівлі-продажу.

Враховуючи те, що вказана розписка не породжує для сторін прав і обов`язків, суд доходить висновку, що правові підстави для визнання власником гаража за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 відсутні.

Отже, між сторонами взагалі відсутній договір купівлі-продажу навіть у простій письмовій формі, а є лише розписка про отримання грошових коштів відповідачем, яка не породжує для сторін прав і обов`язків, тому вимоги позивача про визнання укладеним договору купівлі-продажу гаража та про визнання права власності на нерухоме майно, є безпідставними.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 червня 2022 року по справі № 179/9/21.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України.

На підставі вищезазначеного, в задоволені позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 19, 49, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 256 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно, - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2025 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін