П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року м. Київ

Справа № 759/8581/24

Провадження: № 22-ц/824/5075/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Коваленка Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ключника А. С.,

у справі за позовом виконувача обов`язків керівника Святошинської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд України,

у с т а н о в и в:

У квітні 2024 року Святошинська окружна прокуратура міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що земельна ділянка кадастровий номер :75:500:0019, площею 18,4376 га, перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва. Земельна ділянка розташована у 51 кварталі 2 виділу Святошинського лісництва комунального підприємства «Святошинське ЛПГ», категорія земель - землі лісогосподарського призначення, код виду цільового призначення - 09.03, для цілей розділів 09.01-09.02, 09.04-09.05 та для збереження та використання земель природно - заповідного фонду. Відповідно до листа КП «Святошинське ЛПГ» від 19.09.2023 року у відповідності до чинних матеріалів лісовпорядкування 2010 року квартал 51 Святошинського лісництва належить до земель лісового фонду КП «Святошинське ЛПГ» згідно чинних матеріалів лісовпорядкування 2010 року. КП «Святошинське ЛПГ» не надавалися в оренду чи користування земельні ділянки в межах 51 кварталу для розміщення гаражів чи інших споруд; звернення щодо надання дозволу на передачу у власність, оренду, розроблення технічної документації на земельні ділянки у кварталі 51 не надходили. Відповідно до листа НПП «Голосіївський» від 25.07.2023 року територія 2 виділу 51 кварталу є складовою НПП «Голосіївський» як об`єкту природно - заповідного фонду згідно з Проектом землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно - заповідного фонду Національного природного парку «Голосіївський» в межах Оболонського та Святошинського районів м. Києва. Згідно листа Департаменту захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 12.09.2023 року квартал 51 виділ 2 Святошинського лісництва КП «Святошинське ЛПГ» включений до територій та об`єктів природно - заповідного фонду Національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача. Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 29.02.2024 земельна ділянка з кадастровим номером :75:500:0019, площею 18,4376 га, в межах 51 кварталу 2 виділу КП «Святошинське ЛПГ» чи її частина у власність чи користування фізичним чи юридичним особам не передавалася, ОСОБА_1 до міської ради щодо отримання земельної ділянки не звертався. Водночас, під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001512 від 04.06.2021 року, матеріали якого виділені в окреме кримінальне провадження № 0003766 від 26.09.2023 року, встановлено, що ОСОБА_1 на території 51 кварталу 2 виділу Святошинського лісництва КП «Святошинське ЛПГ» здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі за ознаками гаражного комплексу із 6 боксів на самовільно зайнятій частині земельної ділянки, площею 0,0227 га, яка розташована поблизу вул. Олевська, 3 у м. Києві, орієнтовні координати 50.28.56."N 30.20.36.0"E. Відповідно до протоколу огляду місця події від 26.05.2023 року на земельній ділянці в 51 кварталі 2 виділу Святошинського лісництва КП «Святошинське ЛПГ» розташований об`єкт незавершеного будівництва - група гаражних боксів в кількості 6 штук, які об`єднані в один комплекс. Під час огляду 29.06.2023 року земельної ділянки в 51 кварталі 2 виділу Святошинського лісництва КП «Святошинське ЛПГ» із залученням спеціалістів ДЕІ Столичного округу, КП «Київський інститут земельних відносин» проведено обміри території під об`єктом нерухомого майна - нежитловою будівлею за ознаками гаражного комплексу із 6 боксів та відповідно до плану - схеми (додаток до протоколу) встановлено, що останні займають площу 0,0227 га. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06.03.2024, який набрав законної сили 08.04.2024 року, у кримінальному провадженні №0003766 від 26.09.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, а саме у самовільному будівництві будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, що відноситься до земельних ділянок особливо цінних земель. Святошинською окружною прокуратурою м. Києва до Державної екологічної інспекції Столичного округу 31.07.2023 року направлено листа щодо розрахунку збитків, спричинених самовільним зайняттям частини земельної ділянки на території природно - заповідного фонду в межах 2 виділу 51 кварталу Святошинського лісництва «Святошинське ЛПГ». Відповідно до розрахунку розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно - заповідний фонд внаслідок самовільного зайняття частини земельної ділянки в межах кварталу 51 виділ 2 Святошинського лісництва «Святошинське ЛПГ», що є територією НПП «Голосіївський», на площі 0,0227 га шляхом розміщення недобудованого об`єкту нерухомого майна - будівлі за ознаками гаражного комплексу із 6 боксів, розмір шкоди становить 163 119,6 грн. Отже, встановлено, що об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля за ознаками гаражного комплексу із 6 боксів є самочинним будівництвом та підлягає знесенню, також з ОСОБА_1 підлягає стягненню шкода, спричинена порушенням законодавства про природно - заповідний фонд внаслідок самовільного зайняття частини земельної ділянки в межах кварталу 51 виділ 2 Святошинського лісництва «Святошинське ЛПГ», що є територією НПП «Голосіївський», на площі 0,0227 га шляхом розміщення недобудованого об`єкту нерухомого майна - будівлі за ознаками гаражного комплексу із 6 боксів, в сумі 163 119,60 грн. На підставі викладеного, просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, а також стягнути шкоду заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд України в сумі 163 119,60 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2024 року позов виконувача обов`язків керівника Святошинської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради задоволено.

Усунуто перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :75:500:0019, приведено її у придатний для використання стан, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва - нежитлову будівлю за ознаками гаражного комплексу із 6 боксів, розташованого в межах 51 кварталу 2 виділу Святошинського лісництва Комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» поблизу вул. Олевська, 3 у м. Києві, координати 50.28.56."N 30.20.36.0"E.

Стягнуто з ОСОБА_1 шкоду в сумі 163 119,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Святошинської окружної прокуратури м. Києва судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6056,00 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Коваленко А. О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права рішення суду просив скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що матеріали кримінального провадження №0003766 від 26.09.2023 року не містять кадастровий номер :75:500:0019, що ставить під сумнів правильну ідентифікацію земельної ділянки, на якій, нібито, відповідачем вчинено самовільне будівництво. Зазначає, що об`єкт самочинного будівництва знаходиться в межах земельної ділянки, виділеної під використання обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив «Олевський-3» по АДРЕСА_1 та має кадастровий номер :75:500:0017. Стверджує, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2024 про закриття підготовчого провадження у справі є протиправною. Крім того, звертає увагу, що судом в ході розгляду справи необґрунтовано відмовлено у ряді клопотань позивача, таких як призначення у справі земельно-технічної експертизи та залучення третьої особи «Гаражний кооператив «Олевський-3».

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу Федченко Т. В. в інтересах Святошинської окружної прокуратури м. Києва зазначила, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, зважаючи на те, що обставини вчинення самочинного будівництва ОСОБА_1 щодо об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі за ознаками гаражного комплексу із 6 боксів на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0227 га, що є частиною території 51 кварталу 2 виділу Святошинського лісництва КП «Святошинське ЛПГ», яка також є складовою Національного природного парку «Голосіївський», тобто, є об`єктом природно - заповідного фонду України, є повністю встановленими та не підлягали доказуванню під час розгляду справи судом першої інстанції. Крім того, відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 29.02.2024 року земельна ділянка на території 51 кварталу 2 виділу КП «Святошинське ЛПГ» сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі з кадастровим номером :75:500:0019 площею 18,4376 га. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру № НВ024 від 29.02.2024 року земельна ділянка з кадастровим номером :75:500:0019 розташована в м. Києві, Святошинський район, в межах частини 51-го кварталу Святошинського лісництва КП «Святошинське ЛПГ», категорія земельної ділянки - землі лісогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки - для цілей підрозділів 09.01-09.02, 09.04-09.05 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду, цільове призначення - 09.03 Для цілей підрозділів 09.01-09.02, 09.04-09.05 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду. У використанні земельної ділянки на підставі З Закону України «Про природно - заповідний фонд України» на всій її площі 18,4376 га безстроково встановлені наступні обмеження - національні природні парки. А отже, ОСОБА_1 , здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого. майна - нежитлової будівлі за ознаками гаражного комплексу із 6 боксів на самовільно зайнятій земельній ділянці, площею 0,0227 га, що є частиною території 51 кварталу 2 виділу Святошинського лісництва КП «Святошинське ЛПГ» з кадастровим номером :75:500:0019.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Коваленко А. О. апеляційну скаргу підтримали, з викладених в ній підстав.

Представник Святошинської окружної прокуратури м. Києва Редченко Г. В. заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, листом КП «Святошинське ЛПГ» від 19.09.2023 року повідомлено про те, що квартал 51 Святошинського лісництва належить до земель лісового фонду КП «Святошинське ЛПГ» згідно чинних матеріалів лісовпорядкування 2010 року.

КП «Святошинське ЛПГ» не надавалися в оренду чи користування земельні ділянки в межах 51 кварталу для розміщення гаражів чи інших споруд; звернення щодо надання дозволу на передачу у власність, оренду, розроблення технічної документації на земельні ділянки у кварталі 51 не надходили.

Згідно листа НПП «Голосіївський» від 25.07.2023 року територія 2 виділу 51 кварталу є складовою НПП «Голосіївський» як об`єкту природно - заповідного фонду згідно з Проектом землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно - заповідного фонду Національного природного парку «Голосіївський» в межах Оболонського та Святошинського районів м. Києва.

Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 29.02.2024 року земельна ділянка з кадастровим номером :75:500:0019 площею 18,4376 га в межах 51 кварталу 2 виділу КП «Святошинське ЛПГ» чи її частина у власність чи користування фізичним чи юридичним особам не передавалася, ОСОБА_1 до міської ради щодо отримання земельної ділянки не звертався.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права щодо земельної ділянки з кадастровим номером :75:500:0019 площею 18,4376 га в межах 51 кварталу 2 виділу КП «Святошинське ЛПГ» чи її частини за ОСОБА_1 не зареєстровані.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06.03.2024, який набрав законної сили 08.04.2024 року, у кримінальному провадженні №0003766 від 26.09.2023, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, а саме у самовільному будівництві будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, що відноситься до земельних ділянок особливо цінних земель.

Задовольняючи позовні вимоги в частині позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з положень статті 82 ЦПК України, згідно яких, обставини вчинення самочинного будівництва ОСОБА_1 нежитлової будівлі за ознаками гаражного комплексу із 6 боксів на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0227 га, що є частиною території 51 кварталу 2 виділу Святошинського лісництва КП «Святошинське ЛПГ» не підлягають доказуванню, а відтак, об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля за ознаками гаражного комплексу із 6 боксів, який збудовано на частині території 51 кварталу 2 виділу Святошинського лісництва КП «Святошинське ЛПГ» є самочинним будівництвом, оскільки він збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, яка не передавалася відповідачу у власність чи користування.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Указом Президента України від 27.08.2007 № 794/2007 (зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 30.10.2008 № 976/2008) на території м. Києва створено національний природний парк «Голосіївський».

Встановлено площу земель зазначеного парку у розмірі 4524,52 га, у тому числі 1879,43 га, що вилучаються в установленому порядку в Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» та надаються НПП «Голосіївський» в постійне користування, а також 2646,09 га земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів згідно з додатком.

Указом в. о. Президента від 01.05.2014 № 446/2014 територію парку було розширено на 6462,62 га за рахунок земель КП «Святошинське ЛПГ» КО «Київзеленбуд» без вилучення у землекористувача.

Так, у 2014 році до складу НПП «Голосіївський» увійшла територія в межах 51 кварталу Святошинського лісництва КП «Святошинське ЛПГ».

Разом з тим, відповідно до п. 1.2 Положення «Про Національний природний парк «Голосіївський», яке затверджене наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 28.08.2020 № 64, парк є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно - освітньою, науково - дослідною установою і входить до складу природно - заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.

Парк створений з метою зберігання, відтворення і раціонального використання особливо цінних природних комплексів та об`єктів Київського Полісся, а також для поліпшення екологічного стану міста Києва (п. 2.1 Положення).

Згідно п. 2.2 Положення основними завданнями Парку є:

- збереження та відтворення цінних природних та історико-культурних комплексів та природних об`єктів Київського Полісся;

- створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних комплексів та об`єктів;

- організація та здійснення наукових досліджень, проведення екологічної освітньо-виховної роботи.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки кадастровий номер :75:500:0019 площею 18,4376 га, яка являє собою частину 51 кварталу КП «Святошинське ЛПГ», категорія земельної ділянки - землі лісогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки - для цілей підрозділів 09.01-09.02, 09.04-09.05 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду, цільове призначення - 09.03 Для цілей підрозділів 09.01-09.02, 09.04-09.05 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

У використанні земельної ділянки на підставі Закону України «Про природно - заповідний фонд України» на всій її площі 18,4376 га безстроково встановлені наступні обмеження - національні природні парки.

Тобто, територія 51 кварталу КП «Святошинське ЛПГ» розташована в межах Національного природного парку «Голосіївський» та належить до природно - заповідного фонду України.

Відповідно до ст. 43 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до ст. 44 Земельного кодексу України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Відповідно до ст. 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться зокрема землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про природно - заповідний фонд України» до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про природно - заповідний фонд України» землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.

На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про природно - заповідний фонд України» національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Нормами ст. ст. 90, 95, 102-1 Земельного кодексу України визначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі та особи, які набули право користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованості активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За положеннями ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що слугують умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме: якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинно збудованим.

Згідно ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою кожну обставину, про яку стверджує сторона. Відповідну обставину треба доказувати так, щоби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування певного факту з урахуванням досліджених доказів видається вірогіднішим, аніж протилежний (такий висновок наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18, Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (такі висновки наведено у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як зазначено вище,територія 2 виділу 51 кварталу є складовою НПП «Голосіївський» як об`єкту природно - заповідного фонду згідно з Проектом землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно - заповідного фонду Національного природного парку «Голосіївський» в межах Оболонського та Святошинського районів м. Києва.

У кримінальному провадженні № 0003766 від 26.09.2023 року встановдено, що ОСОБА_1 на частині території 51 кварталу 2 виділу Святошинського лісництва КП «Святошинське ЛПГ» (площа забудованої території - 0,0227 га) здійснив самовільне зайняття частини земельної ділянки та самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі за ознаками гаражного комплексу із 6 боксів.

Листом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради від 29.02.2024 року було повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :75:500:0019 площею 18,4376 га в межах 51 кварталу 2 виділу КП «Святошинське ЛПГ» чи її частина у власність чи користування фізичним чи юридичним особам не передавалася, ОСОБА_1 до міської ради щодо отримання земельної ділянки не звертався, речові права щодо земельної ділянки з кадастровим номером :75:500:0019 площею 18,4376 га в межах 51 кварталу 2 виділу КП «Святошинське ЛПГ» чи її частини за ОСОБА_1 не зареєстровані.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06.03.2024, який набрав законної сили 08.04.2024 року, у кримінальному провадженні №0003766 від 26.09.2023 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, а саме у самовільному будівництві будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, що відноситься до земельних ділянок особливо цінних земель.

Відповідно до ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підставі вищевикладених положень статті 82 ЦПК України, обставини вчинення самочинного будівництва ОСОБА_1 об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі за ознаками гаражного комплексу із 6 боксів на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0227 га, що є частиною території 51 кварталу 2 виділу Святошинського лісництва КП «Святошинське ЛПГ» не підлягають доказуванню.

Оскільки обставина самочинного будівництва є встановленою вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06.03.2024 року, який набрав законної сили 08.04.2024 року, більш того, з даного вироку убачається, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі (а. с. 82), за таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля за ознаками гаражного комплексу із 6 боксів, який збудовано на частині території 51 кварталу 2 виділу Святошинського лісництва КП «Святошинське ЛПГ» є самочинним будівництвом, оскільки він збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, яка не передавалася відповідачу у власність чи користування.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 376 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що самочинно збудована нежитлова будівля з метою усунення перешкод територіальній громаді м. Києва у користуванні та розпорядженні частиною земельної ділянки кадастровий номер :75:500:0019 площею 18,4376 га в межах 51 кварталу 2 виділу КП «Святошинське ЛПГ»,підлягає знесеннюдо стану,який існував до порушення прав.

Колегія суддів не приймає доводи скаржника про те, що об`єкт самочинного будівництва розташований на земельній ділянці, яка має інший кадастровий номер, а ніж кадастровий номер :75:500:0019, оскільки, як вже зазначено вище, ОСОБА_1 визнав свою вину у повному обсязі, щодо самочинного будування об`єктів нерухомого майна на спірній земельній ділянці, відтак, така обставина в силу вимог ст. 82 ЦПК України є встановленою, а отже не підлягає повторній перевірці.

Крім того, скаржникзазначає, що об`єкт самочинного будівництва знаходиться в межах земельної ділянки, виділеної під використання обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив «Олевський-3» по вул. Олевській у м. Києві та має кадастровий номер :75:500:0017.

Водночас, відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Згідно ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, суду не надано жодних належних допустимих доказів щодо розташування самочинно збудованого об`єкту нерухомого майна на іншій земельній ділянці, ніж на земельній ділянці з кадастровим номером :75:500:0019, як і не надано доказів, що об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці виділеної під використання обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив «Олевський-3».

Посилання скаржника напостанову Верховного суду від 25.05.2022 у справі № 675/2136/19 є помилковим, оскільки правовідносини та обставини, які були предметом спору у справі № 675/2136/19, є нерелевантними правовідносинам та обставинам даної справи.

На підставі викладеного,судом першої інстанції у повній відповідності до положень процесуального законодавства встановлено та перевірено обставини вчинення ОСОБА_1 самочинного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Перевіряючи висновки суду в частині позовних вимог щодо розрахунку розміру спричиненої шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до додатку 10 до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» від 10.05.2022 №575, такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, невиконання умов знімання, збереження і нанесення родючого шару ґрунту, забруднення та засмічення їх територій нараховується за Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963, з урахуванням Порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду підприємствами, установами, організаціями та громадянами.

За п. 7 Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963, розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання, визначається Держекоінспекцією та її територіальними органами, Держгеокадастром та його територіальними органами або виконавчими органами сільських, селищних, міських рад у межах повноважень, визначених законом.

Згідно п. 4 Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963, розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови) за такою формулою:

Шс = Пс x Нп x Кф x Кі (1), (де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень; Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів (у нашому випадку 0,0227 га); Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1, з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3 (44 870 грн. за 1 га); Кф - коефіцієнт виду використання земель, визначений у додатку 4 (10); Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2020 та наступні роки, що розраховуються Держгеокадастром відповідно до статті 289 Податкового кодексу України (1,265);

Тобто, Шс = 0,0227*44870*10*1,265 = 12 884,64 грн. (Нп)

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» від 10.05.2022 № 575, індексація затверджених цією постановою такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду підприємствами, установами, організаціями та громадянами проводиться згідно з Порядком проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що додається.

Відповідно до Порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду підприємствами, установами, організаціями та громадянами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 № 575, розмір шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду, обчислюється з урахуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) та коефіцієнта, яким визначається особлива природоохоронна цінність територій та об`єктів природно-заповідного фонду за встановленою формулою:

Ні = (Нп х І / 100) х 10

де Ні - розмір шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду у поточному році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю;

Нп - такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду за одну одиницю, встановлена у додатках 1-12 до постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 № 575 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», (12 884,64 грн.);І - індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік, відсотків (індекс споживчих цін за 2022 рік згідно даних Державної служби статистики України становив 126,6%);10 - коефіцієнт, яким визначається особлива природоохоронна цінність територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Отже, Ні = (12 884,64*126,6/100)*10 = 163 119,6 грн.

За таких обставин, судом першої інстанції належним чином проведено розрахунок та правильно визначенорозмір шкоди, спричиненої ОСОБА_1 порушенням законодавства про природно - заповідний фонд внаслідок самовільного зайняття частини земельної ділянки, що становить 163 119,60 грн, а отже, така шкода, підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 у повному обсязі.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне відхилення судом першої інстанції ряду клопотань відповідача, колегія суддів вважає необхідним відмітити про таке.

Щодо закриття підготовчого провадження у справі.

Так, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 30.05.2024 року (а. с. 109).

В подальшому, підготовчі судові засідання неодноразово відкладалися у зв`язку з неявкою відповідача та його представника, за їх ініціативи у зв`язку необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, зокрема 30.05.2024, 11.07.2024., 05.09.2024 (а. с. 134, 165-166, 169).

У підготовче судове засідання 30.09.2024 року ані відповідач, ані його представник не з`явилися (а .с. 176-177).

Від представника відповідача 30.09.2024 до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 ( а. с. 185-189).

Поряд з цим, колегія суддів відмічає про ту обставину, що адвокат Коваленко А. О. був уповноважений діяти в інтересах ОСОБА_1 в суді першої інстанції, та будучи обізнаним, не повідомив суд про причини своєї неявки в судове засідання.

В силу положень ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема розумність строків розгляду справи судом.

За ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 189 ЦПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи (ст. 197 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявления відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Отже, з матеріалів справи убачається, що відповідач скористався своїм правом та 28.05.2024рокуподав до суду відзив на позовну заяву, в якому виклав свою позиції та заперечення щодо позовної заяви (а. с. 115-127).

В той же час, будь-яких доказів відповідачем до відзиву не долучено та до суду не надано.

Дійсно, увідзиві зазначено про те, що відповідач вважає за необхідне залучити ОК «Гаражний кооператив «Олевський-3» до участі у розгляді справи, поряд з цим, відповідач зазначив, що детально про залучення до розгляду справи третьої особи буде викладено в окремій заяві.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які інші заяви чи клопотання щодо залучення до справи третіх осіб, проведення експертизи, витребування доказів до закриття підготовчого провадження у справі (30.09.2024 року), відтак, у суду не було підстав для входження в обговорення зазначених клопотань на стадії підготовчого провадження.

У зв`язку з викладеним вище, судом першої інстанції у відповідності до положень ЦПК України проведено та закрито підготовче провадження у справі.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі № 922/2115/19, від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21, відповідно до якої, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Поряд з цим, колегія суддів відмічає, що такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій судового процесу.

Проте, ОСОБА_1 та його представник не довели наявності виключних обставин для повернення до підготовчого засідання та поважності причин не вчинення усіх дій, які вони мали намір вчинити під час підготовчого засідання, останні були обізнані про підготовчі судові засідання у справі.

Безпідставне повернення на стадію підготовчого засідання за клопотанням учасника, буде свідчити про надання одній зі сторін у справі значної процесуальної переваги, що є неприпустимим, зважаючи на принципи цивільного судочинства.

У зв`язку із чим, судом першої інстанції у відповідності до положень цивільного процесуального законодавстваправомірнозалишено без розгляду клопотання відповідача про повернення до стадії підготовчого засідання та призначення у справі судової експертизи (подане після закриття підготовчого провадження у справі).

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Коваленка А. О. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29.10.2024 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Коваленка Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова