КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3109/2025 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Чекалова Андрія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до компанії AMITEL HOLDING LIMITED, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. про витребування майна та припинення права власності, -

в с т а н о в и в :

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до компанії AMITEL HOLDING LIMITED, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. про витребування майна та припинення права власності.

В судовому засіданні 20 серпня 2024 до суду надійшло клопотання Попкова П.О. - представника відповідача компанії AMITEL HOLDING LIMITED про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі

№904/5321/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «ЕСТЕЙТ ПРОПЕРТІ ГРУП», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., та компанії AMITEL HOLDING LIMITED (Амітел Холдінг Лімітед), про зобов`язання вчинити дії.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває вказана справа і її розгляд не завершено.

Крім того, як вбачається з числа перелічених у позовній заяві від 08.09.2020 року правочинів, корпоративних актів, а також рішень та реєстраційних дій приватних нотаріусів, які за визначенням позивача опосередкували вибуття спірного нерухомого майна з її володіння, та які самостійно визначені позивачем як такі, що мають безпосереднє значення до цієї справи і становлять підстави позову, абсолютна більшість заявлених вимог виступають предметом окремого оскарження в рамках господарської справи № 904/5321/20.

Тому, суд об`єктивно не має можливості розглянути дану справу до вирішення іншої справи а саме: справи №904/5321/20.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року клопотання задоволено.

Зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до компанії AMITEL HOLDING LIMITED, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. про витребування майна та припинення права власності до набрання законної сили судовим рішенням у справі №904/5321/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «Естейт проперті Груп», треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., компанії AMITEL HOLDING LIMITED, про зобов`язання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Універсал Банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №761/28262/20.

Скаргу обґрунтовує тим, що предметом позову ОСОБА_1 у справі 904/5321/20, до набрання законної сили у якій оскаржуваною ухвалою зупинено провадження у даній справі №761/28262/20, є визнання недійсними правочинів (довіреності, договорів за якими здійснювалось проміжне відчуження нерухомого майна та всього ланцюга зміни володільців майна) та зобов`язання вчинити певні дії.

В той час, як в межах даної справи №761/28262/20 є витребування нерухомого майна, належного позивачу, з незаконного володіння поточного володільця - Компанії «АМІТЕЛ ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД» в порядку 388 ЦК України.

При цьому, в раках даної справи №761/28262/20, яка перебуває в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва, на етапі підготовчого провадження понад 4 роки було зібрано достатній і повний обсяг доказів всіх обставин, що входять до предмету доказування у справах про витребування з незаконного володіння, ключовим з яких є доказування незаконності саме первинного вибуття з володіння власника.

Вказує, що як слідує з прямого припису п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Однак суд першої інстанції проігнорував достатність значного обсягу доказів, зібраних за 4 роки провадження у справі та навіть не оцінював його, а натомість постановив оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі.

Таким чином, своєчасний розгляд справи є одним із завдань цивільного судочинства, який превалює над іншими міркуваннями.

Однак, як слідує з фактичних обставин оскаржувана ухвала суду першої інстанції зупиняє провадження у справі на п`ятому році розгляду справи №761/28262/20 (позивач звернувся до суду з позовом у вересні 2020 року).

Більше того, оскаржуваною ухвалою без належного обгрунтування об`єктивної неможливості розгляду до набрання законної сили в іншій справі провадження зупинено до набрання законної сили у справі №904/5321/20, провадження у якій також є зупиненим з 2021 року до розгляду ще однієї справи №201/3641/19, яка в свою чергу розглядається Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, вищевказана обставина, зокрема те, що зупинення провадження здійснюється до набрання законної сили рішенням у справі, розгляд якої також зупинений понад три роки тому, жодним чином не оцінювалась судом першої інстанції.

Як свідчить усталена практика Верховного Суду, інститут зупинення провадження у справі не може бути застосовано у цій справі на шкоду інтересам позивача, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства.

Натомість суд першої інстанції суд першої інстанції невідкладно задовольнив клопотання відповідача про зупинення провадження (подане безпосередньо перед підготовчим засіданням) у справі фактично на невизначено довгий строк до вирішення іншої справи, розгляд якої також зупинений з повним ігноруванням прав та законних інтересів апелянта (позивача) на своєчасний розгляд справи у розумний строк.

В постанові Верховного Суду від 20.12.2023 по справі №761/9837/22 зроблено висновок про застосування ст.251 ЦПК України до подібних правовідносин, а саме: «Верховний Суд зазначає, що сама по собі взаємопов`язаність позовних вимог двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі. Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме, неможливість її розгляду до вирішення іншої справи. За таких обставин інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований у цій справі на шкоду інтересам позивача, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства. При цьому Верховний Суд звертає увагу, що зупинення провадження у справі, яка переглядається, порушує вимоги закону щодо розумності строку розгляду справи.»

Однак, суд першої інстанції постановляючи ухвалу про зупинення провадження на вказане увагу не звернув та не надавав жодної правової оцінки, чим грубо порушив п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, яким обумовлюється зупинення судом провадження за наявності цієї підстави.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження у справі (п.14 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме: неможливість її розгляду до вирішення цієї справи.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства,- до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли у іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення у цій справі має значення для цивільної справи, яка розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст.129 Конституції України), що передбачено ст.12 ЦПК України.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ст.210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів із дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України №6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №357/10397/19 (провадження №61-5752сво21) вказано, що: «метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом з тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду».

Судом встановлено, що в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/5321/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «ЕСТЕЙТ ПРОПЕРТІ ГРУП», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., та компанії AMITEL HOLDING LIMITED (Амітел Холдінг Лімітед), про зобов`язання вчинити дії.

Також встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до компанії AMITEL HOLDING LIMITED, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. про витребування майна та припинення права власності.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції вірно визначив, що між вказаними справами існує тісний матеріально-правовий зв?язок, оскільки факти, встановлені в господарській справі №904/5321/20 щодо законності чи незаконності, дійсності чи недійсності наведених вище правочинів, корпоративних актів, а також рішень та реєстраційних дій приватних нотаріусів будуть мати преюдиціальне значення для цивільної справи №761/28262/20.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що справа №904/5321/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «ЕСТЕЙТ ПРОПЕРТІ ГРУП», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., та компанії AMITEL HOLDING LIMITED (Амітел Холдінг Лімітед), про зобов`язання вчинити дії. Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області стосується правовідносин, які є спірними і в даній цивільній справі, та предмету спору даної справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» та залишення без змін ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року про зупинення провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Чекалова Андрія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року про зупинення провадження у справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: