Справа № 466/5152/21
Провадження № 2/466/80/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Хомляк О.П.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача, адвоката Мотринець І.М.

справа №466/5152/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

в с т а н о в и в:

07.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 21108,13грн. завданої матеріальної шкоди та моральну шкоду в розмірі 100000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 листопада 2017 року, близько 21 годин 30 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mercedes - Benz», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , та рухаючись ним в середній смузі руху по проспекту Червоної Калини у місті Львові в напрямку вулиці В. Стуса, проїжджаючи ділянку даного проспекту, що проходить через міст, а саме над будинком №10а по вул. Луганській у м. Львові, при наближені до місця, де відбулась та оформлялась інша дорожньо-транспортна пригода, а потерпілим у ній особам надавалась невідкладна медична допомога, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5, Розділу 2 п.п. 2.3 б) і д), Розділу 12 п.п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що проявилось в тому, що він, керуючи техніко - справним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не відреагував на її зміну, зокрема, в дорожній обстановці, що склалася безпосередньо перед ДТП, не забезпечив постійний контроль за своїм транспортним засобом безпосередньо шляхом вибору його безпечної швидкості руху, яка б це дозволила та для чого у нього не було перешкод технічного характеру, що призвело до втрати контролю над керованістю автомобілем марки «Mercedes - Benz», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , та наїзду на позивача як на пішохода - працівника швидкої медичної допомоги, коли він в цей час знаходився на проїзній частині дороги біля автомобіля швидкої медичної допомоги марки «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , з подальшим зіткненням із вказаним автомобілем.

В результаті описаної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи, позивачу ОСОБА_1 спричинено травму правої ноги у вигляді поперечного перелому малогомілкової кістки з пошкодженням передньої великогомілкової артерії, переднього великогомілкового м`язу та довгого м`язу розгинача великого пальця, відшарування шкіри на внутрішній та зовнішній поверхнях гомілки, пошкодження м`яких тканин на передньо-внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, рани на задній поверхні правої п`ятки, осаднення в нижній третині правої гомілки та в ділянці гомілково-ступневого суглобу, яка ускладнилася розвитком помірно вираженої контрактури правого гомілково-ступневого суглобу та гнійно-некротичними ранами правої стопи та гомілки, що відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Вказаним злочином позивачу, як потерпілому у кримінальній справі, заподіяно майнову і моральну шкоду.

Право потерпілого на відшкодування шкоди заподіювачем є абсолютним.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, особиста недоторканість і свобода та безпека довкілля визнаються найвищою соціальною цінністю і особистими немайновими благами особи.

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам особи, а також шкода, завдана майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини 2 статті 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно частини 2 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно частини 1 статті 1195 ЦК України, особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я іншій особі, повинна відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як вказує позивач, внаслідок протиправних дій відповідача, він був змушений проходити лікування яке фактично тривало з листопада 2017 року по травень 2019 року, тобто 18 місяців, що підтверджується: листками непрацездатності - серія АДП №388756, серія АДП №420746, серія АДП №375409, серія АДП №371557, серія АДП №258064, серія АДП №448008, серія АДУ №284705, серія АДУ №317097; листом комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 07.02.18р. №05-10 вих. 455; довідкою комунальної 8-ї міської клінічної лікарні м. Львова від 29.03.18р. №556; медичним висновком ЛКК від 25.07.18р. №124/1-1; виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №30789, №1387, №11359; Випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії 10ААА №268051, копії яких додаються. Внаслідок заподіяних позивачу травм відповідачем, ОСОБА_1 втратив професійну працездатність на 25%, і на сьогоднішній день не в змозі на 100% виконувати не тільки свої професійні обов`язки, але у зв`язку з тільки частковою функціональністю травмованої внаслідок ДТП ноги, не може виконувати і повсякденні функції, які виконував до цього.

За період лікування позивач зазнав значних матеріальних витрат, пов`язаних із забезпеченням вищевказаного лікування, що лише частково підтверджується товарними чеками, копії яких додаються, на загальну суму 21108,13грн. (двадцять одна тисяча сто вісім грн. 13коп.).

Крім того, діями відповідача позивачу завдано значної моральної шкоди, яка полягає в: фізичному болі і стражданнях від завданих тілесних ушкоджень, тривалому лікуванні, реабілітації, порушенні усталеного способу життя; душевних хвилюваннях та побоюваннях, що його нога не відновиться і він не виглядатиме так, як до ДТП; наявності рубців від ран, які нагадуватимуть про ДТП впродовж всього життя; моральних стражданнях через втрату психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту та життєвих зв`язків, так як завдана відповідачем травма фізично і психологічно нагадуватиме про себе впродовж тривалого часу; у зв`язку із частковою втратою працездатності, позивач не може виконувати роботи та функції, які міг виконувати до моменту ДТП, це пригнічує почуття гідності та самовпевненості, оскільки він є голова сім`ї, але часто у різних побутових справах потребує допомоги дружини, від чого зазнає значних душевних та моральних страждань.

Також позивач вказує, що особливо боляче для нього було те, що відповідач ніяким чином не відреагував на те, що спричинив позивачу такі тілесні ушкодження, до сьогоднішнього дня він не прийшов і не вибачився, не запропонував відшкодувати заподіяні збитки, чи допомогти у лікуванні чи реабілітації. А навпаки, батько відповідача неодноразово приходив в лікарню, де не просив пробачення за вчинок свого сина, а погрожував позивачу та його дружині, вимагав забрати заяву з правоохоронних органів, ображав, чим заподіяв ще більше душевних страждань. Батько обвинуваченого - ОСОБА_4 неодноразово перестрівав позивача та його дружину з малолітньою дитиною неподалік будинку, де привселюдно ображав нецензурними словами, погрожував розправою та вимагав забрати заяву з міліції. Всі ці дії відповідача та його батька викликають у ОСОБА_1 неописуємий біль та відразу від цієї людини, що заподіює все нові і нові моральні страждання.

Розмір заподіяної відповідачем моральної шкоди позивач оцінює в 100000 грн. (сто тисяч грн. 00 коп.). Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача, адвокат Мотринець І.М. в судовому засіданні позов частково заперечили, підтримавши письмовий відзив, долучений до матеріалів справи. Просили в частині стягнення моральної шкоди у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_5 , дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав та мотивів.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що на підставі ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 15.02.2021р. по справі №464/3030/19, клопотання обвинуваченого задоволено. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності. Кримінальне провадження 464/3030/19, внесене 28.11.17. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003955, відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України - з а к р и т о. Речові докази: автомобілі: «Мерседес Бенц» реєстраційний номер RPZ 33382, переданий ОСОБА_2 під розписку, та «Пежо Боксер» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що зберігається на території Третьої підстанції ШМД (постанова слідчого ВРЗ у СТ СУ ГУ НП у Львівській області від 28.11.17.) залишено по приналежності. Процесуальні витрати покладено за рахунок держави. Залишено без розгляду цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди (а.с.41-43).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вказану норму закону, позивач правомірно звернувся з позовом до відповідача.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

У відповідності до вимог ч.2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, з огляду на положення ст.1166 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

В той же час, жодних доказів відсутності вини ОСОБА_2 у заподіянні шкоди відповідачем не надано.

Так, згідно ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 15.02.2021р. по справі №464/3030/19, ОСОБА_2 27 листопада 2017 року близько 21.30год., керуючи автомобілем «Мерседес Бенц» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 та рухаючись ним в середній смузі руху по пр.Червоної Калини у м.Львові в напрямку вул.В.Стуса, проїжджаючи ділянку даного проспекту, що проходить через міст, а саме над будинком № 10 «а» по вул.Луганська у м.Львові, при наближенні до місця, де відбулась та оформлялась інша дорожньо-транспортна пригода, а потерпілим у ній особам надавалась невідкладна медична допомога, порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.5, Розділу 2 п.п.2.3 б) і д), Розділу 12 п.п.12.1 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не відреагував на її зміну, зокрема, в дорожній обстановці, що склалася безпосередньо перед ДТП, не забезпечив постійний контроль за своїм транспортним засобом безпосередньо шляхом вибору його безпечної швидкості руху, яка б це дозволила, та для чого у нього не було перешкод технічного характеру, що призвело до втрати контролю над керованістю автомобілем марки «Мерседес Бенц» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 та наїзду на пішохода працівника швидкої медичної допомоги ОСОБА_1 , який в цей час знаходився на проїзній частині догори біля автомобіля швидкої медичної допомоги марки «Пежо Боксер» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керування водія ОСОБА_3 , з подальшим зіткненням із вказаним автомобілем, що спричинило потерпілому ОСОБА_1 травму правої ноги у вигляді поперечного перелому малогомілкової кістки з пошкодженням передньої великогомілкової артерії, переднього великогомілкового м`язу та довгого м`язу розгинача великого пальця, відшарування шкіри на внутрішній та зовнішній поверхнях гомілки, пошкодження м`яких тканин на передньо-внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, рани на задній поверхні правої п`ятки, осадження в нижній третині правої гомілки та в ділянці гомілково-ступеневого суглобу, яка ускладнилась розвитком помірно вираженої контрактури правого гомілково-ступеневого суглобу та гнійно-некротичними ранами правої стопи та гомілки, що відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

В результаті завданих позивачу тілесних ушкоджень, внаслідок вищевказаного ДТП, позивач ОСОБА_1 проходив лікування, яке фактично тривало з листопада 2017 року по травень 2019 року, тобто 18 місяців, що підтверджується листками непрацездатності: серія АДП №388756, серія АДП №420476, серія АДП №375409, серія АДП №371557, серія АДП №258064, серія АДП №448008, серія АДУ №284705, серія АДУ №317097; листом комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 07.02.18р. №05-10 вих. 455; довідкою комунальної 8-ї міської клінічної лікарні м. Львова від 29.03.18р. №556; медичним висновком ЛКК від 25.07.18р. №124/1-1; виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №30789, №1387, №11359; Випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії 12ААА №026651 (а.с.7, 21-35).

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач за період вищевказаного лікування поніс витрати на лікування, що підтверджується квитанціями (товарним чеками, накладними) на загальну суму 21108,13грн.(а.с.8-20, 36-40).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 21108,13грн., які позивач витратив у зв`язку з лікуванням після ДТП підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00грн. суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу, від дій відповідача знайшло підтвердження дослідженими обставинами кримінального правопорушення, зазначеними в ухвалі Сихівського районного суду м.Львова від 15.02.2021р. по справі №464/3030/19.

Отже, вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, та вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 100000,00 гривень є завищеним.

Суд враховує обставини по справі, покази свідка про отримання позивачем коштів після ДТП, та вважає, що в результаті ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, що суттєво погіршує якість його життя та безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 7000,00 гривень відповідатиме вимогам розумності і справедливості та є доцільним у даному провадженні.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20грн.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 21108,13грн. (двадцять одну тисячу сто вісім гривень тринадцять копійок) у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 7000,00 (сім тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 січня 2025 року.

Суддя О. І. Ковальчук