ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 січня 2025 року

м. Харків

справа № 638/10546/24

провадження № 22-ц/818/314/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року, постановлене під головуванням судді Агапова Р.О., -

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 02.04.2017 року по 30.09.2023 року у сумі 72 255,08грн.; 382,20 грн. заборгованості з постачання теплової енергії. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 963,13грн. та інфляційні втрати за весь час прострочення у розмірі 2 540,01 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судові витрати в сумі 3028,00 грн. та 80,00 грн. на відшкодування витрат на отримання витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено процедуру повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи. Так, як вбачається з оскаржуваного рішення, то воно було прийняте 23.07.2024 року. Проте відповідача не було повідомлено про дату та час судового засідання, призначеного на 23.07.2024 року. Розгляд справи було вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. Судове засідання для розгляду справи по суті було призначене на 11:50 год.17.07.2024 року, але на підставі чого судове засідання від 17.07.2024 року було перенесено (відкладено) на 23.07.2024 року взагалі незрозуміло. І при цьому, ані відповідача, ані його представника про відкладення розгляду вказаної справи повідомлено не було. Також вважає висновки суду першої інстанції неправильними, оскільки наведені висновки та докази не доводять факту надання послуг та не підтверджують заявлений розмір заборгованості. Зазначає, що позивачем не було надано до суду ані рахунків про надані послуги, які підлягають оплаті, ані актів наданих послуг, які свідчать про надання таких послуг та їх отримання відповідачем, ані інших документів, які б свідчили про вказаний факт. Що стосується заявленої заборгованості в сумі 73 221,44 грн., то позивачем також до матеріалів справи не надано жодних належних та достатніх доказів, які підтверджують суму заборгованості в розмірі 73 221,44 грн. Надані розрахунки заборгованості не є належними документами, які підтверджують існування заборгованості, оскільки містять лише цифрові показники. При цьому, самі цифрові показники, які зазначені в розрахунку, повинні підтверджуватися самими первинними документами існування такої заборгованості. Крім цього, також відсутні докази щодо обґрунтованості суми в розмірі 382,20 грн. в якості абонентської плати за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії та гарячої води. На підставі наведеного, сума заборгованості в розмірі 73 221,44 грн. та в розмірі 382,20 грн. належними доказами не підтверджена і не доведена. Позивач звернувся до суду з позовною заявою в травні 2024 року, а також враховуючи, що строки позовної давності на період карантину та військового стану призупинялись, то позовні вимоги позивача за період з 01.03.2012 року по 01.04.2017 року є заявленими з пропуском строку загальної позовної давності. Відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності. В свою чергу, суд першої інстанції встановивши це зазначив, що за період з 02.04.2017 року по 30.09.2023 року сума заборгованості становить 72 255,08 грн., проте вказаний розмір не відповідає дійсності. Відповідач також не згоден зі стягненням судом першої інстанції 3% річних та інфляційних втрат. Зазначає, що з наданого позивачем розрахунку неможливо встановити конкретний період їх нарахування, зокрема не зазначено конкретні дати початку та дати закінчення нарахування 3% річних, що є неправильним при проведенні нарахування 3% річних. Крім того зазначає, що суд першої інстанції стягнув з відповідача судовий збір в сумі 3 028,00 грн. і витрат на отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 80,00 грн. Проте витрати в сумі 80,00 грн. є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не відносяться до переліку витрат, передбачених ч.3 ст.133 ЦПК України та не пов`язані із вчиненням процесуальних дій по даній справі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, розглядаючи справу за відсутності відповідача, виходив з того, що вона належним чином повідомлена про час та місце судового засідання. Також суд зауважив, що враховуючи, що з 12 березня 2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжені на строк дії такого карантину, тому позовні вимоги з 02.04.2017 року заявлені в межах строку позовної давності і підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних, інфляційні втрати та судові витрати.

Проте судова колегія не в повному обсязі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 211, 223 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням учасників справи. Суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання (а.с.18-19). Судовий розгляд у справі призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін на 11:50 17.07.2024 року.

Справа розглянута судом першої інстанції 23.07.2024 року.

Доказів, належного повідомлення відповідача або його представника про судове засідання призначене на 23 липня 2024 року, матеріали справи не містять.

Таким чином доводи представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про те, що вони не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи є обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про вручення відповідачу або його представнику судових повісток на 23 липня 2024 року.

Суд, в порушення норм процесуального права, розглянув справу за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про час та місце розгляду справи.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за його відсутності. У зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідачка з 10.02.2016 року по 14.08.2023 року є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого теплопостачання, які надаються КП «Харківські теплові мережі».

Як на підставу позовних вимог Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» посилалось на те, що відповідачка є власницею квартири АДРЕСА_2 , та є споживачем послуг з централізованого опалення, та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, внаслідок не сплати утворилась заборгованість за період з 01.03.2012 року по 30.09.2023 року в сумі 77106,78 грн, з яких: 73 221,44грн. - заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.03.2012 року по 30.09.2023 року; - 963,13 грн. 3% річних; - 2 540,01 грн. інфляційних; 382,20 грн. абонентської плати за індивідуальним договором з постачання теплової енергії.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

З наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за користування житлово-комунальними послугами за період з 01.03.2012 року по 30.09.2023 року в сумі 77106,78 грн..

В розрахунку заборгованості зазначено інформацію щодо об`єму поставлених відповідачу послуг, їх вартість, згідно встановлених тарифів, а також відображено всі здійснені відповідачем оплати.

Згідно з вимогами ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язання оплатити надані послуги.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Докази, що відповідачка просила про застосування позовної давності в суді першої інстанції містяться в матеріалах справи. (а.с.24)

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року та діяв до 30.06.2023 року.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином наявні підстави для стягнення заборгованості в межах позовної давності за період з 02.04.2017 року, оскільки строк позовної давності за зазначений період продовжений Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану», який вже був чинним на момент скасування Закону України 540-IX від 30 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» .

Окрім того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з викладеним, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.

Враховуючи, що КП «Харківські теплові мережі» звернулось з вказаним позовом 11.06.2023 року, тобто під час дії карантинута воєнного стану в Україні, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач має право на стягнення заборгованості по оплаті наданих послуг, обов`язок сплати якої настав з 02 квітня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи КП «Харківські теплові мережі» просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.03.2012 року по 30.09.2023 року у розмірі 77 106 грн. 78 коп., в тому числі поза межами строку позовної давності.

Разом з тим стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності за період з 02.04.2017 року по 30.09.2023 року, розмір якої становить 54192,08 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Матеріали справи свідчать про те, що загальна сума інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за період: травень 2019 року січень 2022 року становить 2 540,01 грн. Загальна сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.05.2019 року по 30.01.2022 року становить 963,13 грн.

Також, згідно відомості про нарахування та оплату за абонентське обслуговування по послузі з постачання теплової енергії, у відповідача наявна заборгованість у сумі 382,20 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково стягнувши з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги за період з 02.04.2017 року по 30.09.2023 року в розмірі 54192,08 грн., 382, 20 грн. абонентська плата за індивідуальним договором з постачання теплової енергії, 2540, 01 грн - інфляційні втрати, 963,13 грн. 3% річних, що в загальній сумі складає 58077,42 грн.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог,

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Так, з матеріалів справи вбачається, що КП «Харківські теплові мережі», звертаючись до суду з позовом, сплатило 3028,00 грн судового збору.

Позовні вимоги задоволено на 75,32%.

Таким чином, з відповідачки необхідно стягнути на користь КП «Харківські теплові мережі» 2280,68 грн, за подачу позивачем позову до суду.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на судове рішення, сплатила 3633,60 грн судового збору.

Апеляційна скарга відповідачки також підлягає частковому задоволенню, а саме: на 24,68 %, тому з КП «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 896,77 грн (24,68 % від 3633,60 грн).

Оскільки з відповідачки на користь КП «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2280,68 грн, а з КП «Харківські теплові мережі» на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 896,77 грн, то, враховуючи ч.10 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 2280,68-896,77 = 1383,91 грн..

Позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» щодо відшкодування витрат на отримання витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно у сумі 80 грн. не підлягають стягненню, оскільки відповідно до ч.1.ст.140 ЦПК України компенсації підлягають витрати пов`язані із отриманням доказу, поданим на вимогу суду. Даних, що вказані докази надані саме на вимогу суду, позивачем до суду не надано.

Керуючись ст.367,369,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги за період з 02.04.2017 року по 30.09.2023 року в розмірі 54192,08 грн., абонентська плата за індивідуальним договором з постачання теплової енергії - 382,20 грн., в тому числі 3% річних - 963,13 грн., інфляційні втрати 2540, 01 грн., всього 58077,42 грн..

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 1383,91 грн..

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук