Справа № 342/1250/24
Провадження № 2/342/95/2025
22 січня 2025 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді Андріюк І.Г.,
з участю секретаря судового засідання Матієк І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,
Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , та з метою реалізації права на спадщину вона звернулася до приватного нотаріуса, яка видала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна частку житлового будинку АДРЕСА_1 . Водночас нотаріусом прийнято рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на частку земельної ділянки, оскільки така, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.02.2017, належить на праві приватної спільної сумісної власності трьом співвласникам, частка спадкодавця у спільному майні не визначена. Згідно правовстановлюючого документу співвласниками майна є ОСОБА_2 , мама позивачки, позивачка та її чоловік ОСОБА_3 , який помер.
Позивачка має намір успадкувати земельну ділянку та оформити право на нерухоме майно, що належало ОСОБА_3 , проте через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це у позасудовому порядку. Тобто позивачка претендує на 1/3 частку як співвласник даного майна та на 1/3 частину в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Ухвалою від 11.10.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Витребувано у приватного нотаріусакопію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 25.11.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Сторони у судове засідання не з`явилися.
У поданій до суду 20.01.2025 заяві адвокат Бундзяк У.М. просила розгляд справи проводити за її відсутності та без участі позивачки.
Відповідачка ОСОБА_2 06.11.2024 подала до суду заяви про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі.
Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її батьками згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01.04.1973 виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис №18, є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .
За даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області 15.11.1992, ОСОБА_3 зареєстрував 15.11.1992 року шлюб з ОСОБА_4 , актовий запис №24.
Слід зазначити, що спірні правовідносини щодо спадкування права у спільній сумісній власності на земельну ділянку, визначення розміру частки у праві у спільній сумісній власності на земельну ділянку та виділення її в натурі регулюються нормами ЗК України та нормами ЦК України.
Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Згідно із ч.ч. 2-5 статті 89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
За змістом ч.1 ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.
Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна.
У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.
Пунктом 3.3 вказаної Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
Рішенням Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області передано ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_1 площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:002:0125.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.10.2024 року спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1 . Спадкове майно складається з 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою приналежних до нього господарських будівель та споруд. Спадкове майно зареєстроване у спадковому реєстрі за номером 73076501, що стверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав право власності на житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав право власності на 2/4 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка із кадастровим номером :01:002:0125 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

За даними витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером :01:002:0125 становить 159479,33 гривень.

Отже, вищевказані документи свідчать про те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є співвласниками земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_1 площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:002:0125 та їхні частки не визначені.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

При цьому, суд враховує, що в постанові від 28 липня 2021 року у справі №346/5216/18 (провадження №61-3050св21) Верховний Суд зазначив, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 43 від 20.12.2017, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 20.12.2017 виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно довідки Чернятинського старостинського округу Городенківської міської ради від 21.08.2024 №24/243 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_1 ; на момент смерті у господарстві були зареєстровані та проживали ОСОБА_1 , 1973 р.н., - дружина; ОСОБА_2 , 1949 р.г., - мати.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Підставою звернення позивачки до суду стало те, що постановою приватного нотаріуса від 03.10.2024 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 на частку у спільній сумісній власності земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0125, що розташована за адресою: у АДРЕСА_1 , з підстав того, що свідоцтво про право на спадщину на частку майна, що знаходиться у спільній сумісній власності може бути посвідчено лише при визначенні розміру належної померлому частки, проте ОСОБА_3 частку на земельну ділянку, що перебуває у спільній сумісній власності, не було визначено.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Задоволення судом позовної вимоги має, з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права), дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач.

Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною першою і другою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно з статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із пунктом «г» частини 1 статті 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Отже, судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0125, що розташована за адресою: у АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивачку можливості належним чином оформити свої спадкові права на земельну ділянку.

Таким чином, з метою ефективного захисту прав позивачки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог: визначити позивачці, ОСОБА_1 , відповідачці ОСОБА_2 , з врахуванням того, що за померлим ОСОБА_3 частка визначенню не підлягає, по 1/3 частки земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності вказаних осіб, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:002:0125, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої у АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Оскільки позивачка, як спадкоємиця за законом, успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_3 його частку земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:002:0125, та оскільки за життя ОСОБА_3 йому не було визначено розміру частки земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, тому позивачка не може оформити право власності на неї, суд приходить до висновку про наявність підстав визнати за нею право власності на 2/3 частки земельної ділянки з врахуванням 1/3 частки, що належала померлому ОСОБА_3 , та належної їй 1/3 частки вказаної земельної ділянки.

Керуючись ст. ст. 76, 81, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визначити, що розмір частки ОСОБА_1 у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :002:0125, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , становить 1/3 частки.

Визначити, що розмір частки ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :002:0125, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , становить 1/3 частки.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :002:0125, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Учасники справи:

- позивачка ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

- представник позивачки адвокат Бундзяк Уляна Максимівна, адреса робочого місця адвоката: вул. Героїв Євромайдану, 6, м. Городенка Коломийський район Івано-Франківська область;

- відповідачка ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 31.01.2025.

Суддя: Андріюк І.Г.