Справа № 296/2074/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участі секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Корольовський ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Левчук Тетяна Василівна у березні 2024 року звернулася до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 22 травня 2014 року, реєстровий номер 2005 таким, що не підлягає примусовому виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в лютому 2024 року позивачу стало відомо, що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, вчинила виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яке було передане в іпотеку на забезпечення зобов`язання позивача за кредитним договором від 29.05.2007 року, строк платежу за яким настав 15.04.2014 року в сумі 63832,50 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.05.2014 року становить 748784,59грн. Про виконавчий напис позивачу стало відомо після отримання поданого до Житомирського окружного адміністративного суду позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до Корольовського ВДВС у місті Житомирі про оспорення рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа (виконавчого напису приватного нотаріуса від 22 травня 2014 року, реєстровий номер 2005) стягувачу без прийняття до виконання. Зважаючи на те, коли позивачу стало відомо про виконавчий напис, строк позовної давності на його оскарження підлягає поновленню. Також представник позивача важає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства. Так, нотаріус не перевірив безспірності суми боргу, що підлягає стягненню за виконавчим написом, не врахував, що рішенням суду в 2010 році з позивача уже було стягнуто суму боргу за кредитним договором в розмірі 70265,31 доларів США, що еквівалентно 556550,44грн, та 43411,86 грн пені, що відрізняється від зазначеної у виконавчому написі суми боргу. Також не дотримано вимоги законодавства про надіслання повідомлення про усунення порушення зобов`язання забезпеченого іпотекою, оскільки така вимога не надсилалася, чим порушено норми Закону України "Про нотаріат" та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також, зазначає, що на момент звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису минув трирічний строк з дня виникнення права вимоги. Відтак, оскаржуваний виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою від 02.04.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання. Також ухвалою від 02.04.2024 року залучено до участі у справі приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну та Корольовський ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

21.05.2024 року постановлено ухвалу про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предметі спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою від 27.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

16.05.2024 року від представника ТОВ "ОТП Факторинг Україна" адвоката Череди Т.М. надійшли письмові пояснення, в яких вказується, що на час звернення до суду позивачем пропущено строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України та не ставиться питання про його поновлення, внаслідок чого існують підстави для відмови у задоволенні позову. Щодо питання строків пред`явлення виконавчого напису від 22.05.2014 року №2005 до виконання, то рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 року у справі №240/35625/23 зобов`язано відділ державної виконавчої служби відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 22.05.2014 року, реєстраційний номер 2005. Крім того, договірні відносити між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та боржником ОСОБА_1 не припиненні. ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на сьогодні існує заборгованість за кредитним договором № CNL/010/043/207 від 29.05.2007 року в розмірі: основна сума заборгованості по кредиту 506564,88 гривень, відсотків 49985,56 гривень та пені 43411,86 гривень. Також зазначає, що під час вчинення конкретної нотаріальної дії - вчинення виконавчого напису приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. діяла абсолютно правомірно та цілком спираючись на норми чинного законодавства України та положення Договору іпотеки при цьому правомірно включив у зміст виконавчого напису вимогу про погашення заборгованості у повному обсязі, правомірно встановив безспірність вимог заявлених ТОВ "ОТІЇ Факторинг Україна". Щодо витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50000,00грн, то вважає, що такі витрати є завищеними та належним чином не обґрунтованими, представником позивача не було надано договору про падання правової допомоги, а також не було надано на підтвердження, у відповідності до вимог закону детального опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не надано акту приймання - передачі наданих послуг. Просить розглянути та задовольнити клопотання про застосування строків позовної давності, відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі (а.с.58-61).

Представник позивача адвокат Левчук Т.В. подала до суду заяви про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Також у даних заявах вказується, що позивачем не пропущено строк позовної давності, так як про порушення свого права він дізнався в лютому 2024 року, водночас просить поновити ОСОБА_1 формально пропущений строк та задовольнити позовну заяву, визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 22 травня 2014 року реєстр №2005 (а.с.186-191, 196-200).

Представник ТОВ "ОТП Факторинг Україна" адвокат Череда Т.М. подала до суду заяву в якій просить розгляд справи провести у відсутність представника ТОВ "ОТП Факторинг Україна ", розглянути та задовольнити клопотання ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про застосування строків позовної давності, відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.110).

Третя особа ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 102-103).

Третя особа ОСОБА_5 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.104-105).

Третя особа ОСОБА_3 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.107-108).

Інші учасники справи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2007 року між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір про надання кредиту в сумі 73990 доларів США на термін до 29.05.2017 року зі сплатою 13,99% на рік, що підтверджується копією рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12.11.2010 року у справі №2-3616/2010 (а.с.113).

Також вбачається , що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12.11.2010 року у справі №2-3616/2010 за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення коштів, зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути Публічному акціонерному товариству "ОТП Банк" 63 954 долари 56 центів США заборгованості за кредитом, 6310 доларів 75 центів США заборгованості по відсоткам, а всього 70 265 доларів 31 цент США , а у разі неможливості це зробити, стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ "ОТП Банк" 556 550 гривень 44 копійки (згідно офіційного курса НБУ станом на 12.11.2010 року) (а.с.113).

Рішення набрало законної сили 21.11.2010 року.

22 травня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною на підставі заяви ТОВ ОТП "Факторинг Україна" було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2005, яким нотаріусом запропоновано: звернути стягнення на нерухоме майно - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності гр. ОСОБА_1 , який і є Боржником за кредитним договором №CNL010/043/2007 від 29.05.2007 року, укладеним між ним та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк"; гр. ОСОБА_2 ; гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , які є майновими поручителями гр. ОСОБА_1 за його кредитними зобов`язаннями. Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 30.05.2007року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О.В. за реєстром №2467, передане в іпотеку Публічному акціонерному товариству "ОТП Банк", яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства "ОТП Банк", яке є правонаступником - Акціонерного комерційного банку "Райффайзен банк Україна". Право вимоги за зазначеним договором іпотеки на підставі ст. ст. 512-516, 656, 1077-1086 Цивільного кодексу України було придбано Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТІІ Факторинг Україна" за Договором про відступлення права вимоги від 24.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар 1.М. за реєстром №9966. Строк платежу за вищезазначеним договором іпотеки настав 15.04.2014 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріус пропонує задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 63 832,50 доларів США; що всього становить 63 832,50 долари США, що за курсом НБУ станом на 22.05.2014 року (1 долар США = 11,73046 гривень) становить 748 784,58 гривень. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 гривень. Всього в гривневому еквіваленті з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить: 750 484,59 гривень. Строк, за який провадиться стягнення, - шість років шість місяців вісімнадцять днів, а саме з 29.05.2007 року по 17.12.2013 року (а.с.8).

03 липня 2014 року державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Корягіною Ольгою Андріївною відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №2005 виданого 22.05.2014 року приватним нотаріусом Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 63 832,50 доларів США; що всього становить 63 832,50 долари США, що за курсом НБУ станом на 22.05.2014 року (1 долар США = 11,73046 гривень) становить 748 784,58 гривень. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 гривень. Всього в гривневому еквіваленті з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить: 750 484,59 гривень (а.с.64).

Супровідним листом від 03.07.2014 року державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Корягіна Ольга Андріївна надіслала на адресу ТОВ "ОТП Факторинг Україна" копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.07.2014 для виконання, винесену на підставі виконавчого напису №2005 від 22.05.2014 року, що видав приватний нотаріус. Також в адресатах вказано ОСОБА_1 (а.с.63).

Відповідно до інформації про виконавче провадження, 23.07.2014 старшим державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України № 606-ХІV у зв`язку із встановленням Законом України № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника (а.с.65).

11.08.2023 засобами поштового зв`язку АТ "ОТП Банк" направив Корольовському відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) заяву про відкриття провадження та примусове стягнення суми боргу по примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса від 22.05.2014 № 2005 (а.с.66-67).

За результатами розгляду даної заяви, старший державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) прийняв рішення про повернення виконавчого напису, оформивши його повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 16.08.2023. (а.с.66-67).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року у справі №240/35625/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа: ОСОБА_1 , визнано протиправним рішення старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 16.08.2023 про повернення виконавчого напису приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 22.05.2014, реєстровий № 2005, без прийняття до виконання; скасовано повідомлення старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 16.08.2023; зобов`язано Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 22.05.2014, реєстровий № 2005 (а.с.66-67).

Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису та звернення до примусового виконання в 2014 році) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Згідно частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначені початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її права і об`єктивна можливість цієї особи знати обставини порушення її прав.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі 3487/10132/14 зазначила, що порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості і обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільних прав і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Отже, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Відповідач навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення права можна було отримати раніше.

Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Під час розгляду справи відповідач заявив про застосування строку позовної давності оскільки зазначав, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається із матеріалів справи, виконавчий напис вчинено 22.05.2014, до суду з позовом позивач звернулася 06.03.2024 року, тобто за межами визначної статей 257 ЦК України позовної давності тривалістю у три роки.

Зазначаючи про поважність причин пропуску позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач вказує на те, що про порушення свого права дізнався із отриманих 12 лютого 2024 року від Житомирського окружного адміністративного суду рекомендованим листом процесуальних документів, зокрема копії виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 22 травня 2014 року, реєстровий номер 2005.

Натомість відповідач зазначає, що про порушення свого права позивач був обізнаний з листа державного виконавця від 03.07.2014 року, який було надіслано на адресу позивача разом з копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.07.2014.

З матеріалів справи вбачається, що 03.07.2014 року було відкрито виконавче провадження за спірним виконавчим написом та цього ж дня на адресу позивача було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Проте доказів отримання боржником (позивачем) копії постанови про відкриття виконавчого провадження відповідачем не долучено.

23.07.2014 року було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Відомості про її надсилання позивачі відсутні. Також не вбачається, що державним виконавчем після відкриття виконавчого провадження вчиняли дії з примусового виконання виконавчого напису.

Лише в 2023 році відповідач повторно подав на примусове виконання спірний виконавчий напис. За результатами розгляду заяви від 11.08.2023 року про відкриття провадження та примусове стягнення суми боргу по примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса від 22.05.2014 № 2005, державним виконавцем було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Таким чином оспорюваний виконавчий напис хоча був пред`явлений в 2014 році до примусового виконання, проте виконавче провадження фактично не здійснювалось і будь-які процесуальні дії щодо звернення стягнення на іпотечне майно не проводилися, а тому суд вважає недоведеною обставину, що позивачу було відомо або могло бути відомо про існування виконавчого напису до 2024 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово зауважував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, опираючись на докази, які вже втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; рішення від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Зважаючи на викладене, відсутні достатні докази для висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, об`єктивно підтвердженим є те, що про порушення свого права позивач дізнався у лютому 2024 року, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обізнаності про існування оспорюваного виконавчого напису відповідач суду не надав, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час вирішення спору представник позивача подала заяву про поновлення строку позовної давності, проте по суті вона зводиться до того, що про порушене право позивач дізнався після 12.02.2024.

Щодо позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок).

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України "Про нотаріат" та главі 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У статті 88 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису) для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису)).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису)).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі Перелік).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку.

Згідно з пунктом 1 Переліку нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Проте характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням норм статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що "вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) зазначено, що "для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису".

У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався в безспірності боргу та порушив вимоги щодо порядку повідомлення про вимогу про усунення порушення.

Як вказувалося вище, 29.05.2007 року між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 був кладений кредитний договір про надання кредиту в сумі 73 990 доларів США на термін до 29.05.2017 року зі сплатою 13,99% на рік.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12.11.2010 року у справі №2-3616/2010 зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути Публічному акціонерному товариству "ОТП Банк" 63 954 долари 56 центів США заборгованості за кредитом, 6310 доларів 75 центів США заборгованості по відсоткам, а всього 70265 доларів 31 цент США , а у разі неможливості це зробити, стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ "ОТП Банк" 556 550 гривень 44 копійки (згідно офіційного курса НБУ станом на 12.11.2010 року).

Отже, оскільки банк скористався своїм правом дострокового повернення кредиту у повному обсязі, термін повернення кредиту було змінено на 2010 рік, тим самим банк змінив строк виконання зобов`язання, а тому нарахування процентів після цієї дати є безпідставним.

Водночас як зазначено в резолютивній частині виконавчого напису від 22.05.2014 №2005, за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, вирішено задовольнити вимоги ТОВ "Факторинг Україна" у загальному розмірі 63 832,50 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22.05.2014 року (1 долар США = 11,73046 гривень) становить 748 784,58 гривень.

При цьому, згідно довідки ТОВ "ОТП Факторинг", відповідач повідомляє, що ОСОБА_1 має заборгованість по кредитному договору №СNL/010/043/2007 від 29.05.2007 року в розмірі: сума основної заборгованості по кредиту 506 564,88 гривень, відсотків 49 985,56 гривень та пені 43 411,86 гривень.

Таким чином нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості.

Таким чином сума заборгованості не є безспірною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) зазначено, що "вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. […] наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення".

Згідно зі статтею 88 Закону України "Про нотаріат" (в редакції станом на 22.05.2014) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Враховуючи, що рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12.11.2010 року у справі №2-3616/2010 свідчить, що строк повернення кредитних коштів позичальником у повному обсязі настав на момент його ухвалення, слід дійти висновку, що відповідач звернувся у травні 2014 року до приватного нотаріуса для вчинення виконавчому напису після спливу 3-річного строку.

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі № 619/4933/20 (провадження № 61-12141св21) зазначено, що " […] чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач не довела належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів, що є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню".

Матеріали даної справи не містять відомостей про направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за кредитним договором.

За встановлених обставин, суд вважає, що відсутність доказів повідомлення позивачем про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості надати свої заперечення або оспорити вимоги банку. Позивач не мав можливості подати заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність вирішеного спору між ним та відповідачем щодо сум заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Враховуючи вищевикладене, наявні правові підстави для визнання виконавчого напису, вчиненого 22.05.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі №2005 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

В частині вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі п.8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів).

Вказаний розрахунок подається з урахуванням часу витраченого адвокатом на представлення інтересів позивача пов`язаного з вивченням матеріалів, збиранням необхідного обсягу документів, написанням позовної заяви до суду та відповіді на відзив.

Представник позивача не надала жодних доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, окрім копії довіреності (а.с.7,148-149,162-163,192-193,201-202).

Варто відмітити, що у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Зважаючи на те, що адвокатом не надано доказів розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, з таких підстав, у стягненні витрат в розмірі 50 000,00 грн слід відмовити повністю.

Керуючись, ст.ст. 2,5,12,19, 76-82, 89, 95, 141,247, 258-259, 263-265, 267, 278-279,352-355Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22.05.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі №2005 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", адреса: м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, .

Третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, адреса: м. Дніпро, вул. Центральна, буд.6/9.

Третя особа: Корольовський ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса: м. Житомир, вул. Леха Качинського, 12-А.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 27.01.2025