Номер провадження 2/205/494/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Грони Д. С.

при секретарі Матківській В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, пені, 3 % річних, суми інфляційного збільшення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2024 року ТОВ «Управдом-Дніпро» звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, пені, 3 % річних, суми інфляційного збільшення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.11.2019 між позивачем та ОСОБА_1 , як власником приміщення АДРЕСА_1 , було укладено Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 2000131. З грудня 2019 року по квітень 2021 року відповідач не в повному обсязі здійснювала оплату за надані послуги внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 11 173,22 грн. На цю суму боргу позивачем було нараховано 3 % річних у сумі 1 362,16 грн, суму інфляційного збільшення у розмірі 5 935,63 грн, пеню в розмірі 476,33 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2024 року позовну заяву було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких представником позивача 09 жовтня 2024 року було направлено виправлену позовну заяву.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29.10.2024 від Відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. В цій заяві відповідач вказує, що з 2019 по 2021 роки вона не проживала в квартирі та не користувалась послугами з її утримання. Посилаючись на норми ст. 257 ЦК України просила застосувати строк позивної давності та відмовити у позові.

06.11.2024 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з її участю в іншому судовому засіданні.

03.12.2024 від позивача надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності.

В судовому засідання 04.12.2024 представником позивача було заявлено клопотання про витребування правовстановлюючих документів на квартиру за утримання якої нараховувалась плата.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2024 вказане клопотання було задоволено, витребувано в приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Білецької В. І., належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу від 26.10.2023 та належним чином засвідчені копії правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 .

30.12.2024 Приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Білецькою В. І. надано суду витребувані документи.

В судовому засіданні 14.01.2025 представник позивача адвокат Ковальчук Д. Ю. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 про дату та час судового засідання повідомлялась в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилась. Будь-які заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходили.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідач набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору № 206/19П від 30.10.2019. Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.02.2020 за ОСОБА_1 юуло зареєстровано право власності на вищевказану квартиру, загальною площею 64,9 кв. м., житлова площа 57,4 кв. м.

Між позивачем та відповідачем 20.11.2019 було укладено Договір № 2000132 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, яким встановлено ціну послуги у розмірі 05 грн 86 коп на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення будинку. Витрати за електричну енергію для місць загального користування, насосів, ліфтів, за опалення місць загального користування, водопостачання для поливу та прибирання щомісяця нараховується додатково, відповідно загальнобудинковим розрахунковим засобам обліку і розраховується пропорційно площі приміщення співвласника.

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 26.10.2023 ОСОБА_1 відчужила право власності на вказану квартиру ОСОБА_2 .

Позивачем надано виписку з особового рахунку відповідача з якої вбачається, що нарахування на ім`я власника квартири - ОСОБА_1 здійснювались у період з грудня 2019 року по квітень 2021 року, тобто в проміжок часу, коли відповідач була власником квартири АДРЕСА_1 . За цей період заборгованість складає 11 173 грн. 22 коп.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги був визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Статтею 7 цього Закону визначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із ч. 1 ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У зв`язку з тим, що відповідачем фактично послуги, які надаються позивачем, споживалися, своєчасно їх оплату вона не здійснювала, а законні підстави для звільнення від їх оплати відсутні, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню заборгованість по оплаті послуг за управління багатоквартирним будинком у розмірі 11 173 грн. 22 коп., 3 % річних у розмірі 1 362 грн 16 коп, інфляційні втрати у розмірі 5 935 грн 63 коп, пені у розмірі 476 грн 33 коп, а всього 18 947 грн 34 коп.

Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає таке.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Зазначені зміні вступили в силу з 02.04.2020.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Позивач, звернувшись до суду із заявою, просить видати наказ про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла за період з грудня 2019 року по квітень 2021 року у сумі 11 173 грн. 22 коп., 3 %річних у розмірі 1 362 грн. 16 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 935 грн. 63 коп., пені у розмірі 476 грн. 33 коп, а всього 18 947 грн 34 коп. таким чином, розрахунок заборгованості здійснений у межах строку позовної давності.

На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано копію договору про надання правової допомоги від 09 вересня 2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Ковальчука Д. Ю. та ордер, але акт виконаних робіт, підписаний позивачем та доказів сплати позивачем 15 000,00 грн. за надання правової допомоги судові надано не було.

Таким чином, вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управдом-Дніпро» витрат професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн задоволенню не підлягають.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 322, 525, 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч. 4 ст. 268, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» заборгованість по внесках на утримання спільного майна за період з 01 грудня 2019 року по 30 квітня 2021 року у розмірі 11 173 грн. 22 коп., 3 % річних у розмірі 1 362 грн 16 коп, інфляційні втрати у розмірі 5 935 грн 63 коп, пеню у розмірі 476 грн. 33 коп, а всього 18 947 грн 34 коп.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» сплачений судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро», , юридична адреса: 49130, м. Дніпро, пр. Миру, буд. 3, кв. 26.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Денис ГРОНА