К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року місто Київ

справа № 753/22495/24

провадження № 22-ц/824/6275/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів:Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Сирбул О.Ф. від 17 грудня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк О.Б. у якій просила: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця з розгляду клопотань скаржниці щодо врахування заліку зустрічних однорідних вимог та як наслідок відсутності у ОСОБА_1 станом на 19 вересня 2024 року боргу перед ОСОБА_2 за виконавчим листом Дарницького районного суду міста Києва на загальну суму 63 094 грн; зобов`язати державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом закриття виконавчих проваджень від 24 жовтня 2024 року за № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 та зобов`язати скасувати з внесенням відповідних реєстраційних записів до державних реєстрів усі примусові заходи, пов`язані із вчиненими діями державного виконавця; зобов`язати Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення прав

ОСОБА_1 шляхом повернення на банківський рахунок: IBAN НОМЕР_1 неправомірно стягнутих коштів у розмірі 11 300 грн, які 9 листопада 2024 року було списано, а сам: 10 000 грн - борг, 1 000 грн - судовий збір, 300 грн - винагорода виконавця.

Скарга мотивована тим, що державний виконавець не мав правових підстав для відкриття виконавчих проваджень, оскільки ОСОБА_2 16 вересня 2024 року заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог, надіславши на електронну пошту скаржниці заяву, в якій просив зменшити суму його боргу перед ОСОБА_1 з 207 841 грн до 144 747 грн, а також припинити його зобов`язання перед ОСОБА_1 на суму 63 094 грн, додавши доказ про сплату зменшеної суми боргу в розмірі 144 747 грн згідно платіжної інструкції № 9354-9522-7283-5634 від 19 вересня 2024 року. Таким чином, грошові зобов`язання виконані 19 вересня 2024 року, однак державним виконавцем не враховані.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

17 грудня 2024 року ОСОБА_1 надіслала заяву про усунення недоліків.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дарницького районного суду від 17 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 лише частково виконала вимоги ухвали про залишення скарги без руху, недоліки не усунула, а тому скарга підлягає поверненню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що копію ухвали про залишення скарги без руху вона отримала 12 грудня 2024 року, тому кінцевий строк для подання скарги з усуненням недоліків в новій редакції припадав на 17 грудня 2024 року.

17 грудня 2024 року, через систему "Електронний суд", вона направила заяву з усуненням недоліків, виклавши скаргу в новій редакції. Однак того ж дня на її електронну пошту надійшла ухвала про повернення скарги. Ухвала була мотивована тим, що недоліки усунуті не в повному обсязі, а саме: не надано доказів надсилання скарги з додатками Дарницькому районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Разом з тим, вимога про надання доказів надсилання скарги з додатками Дарницькому районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в ухвалі суду від 11 грудня 2024 року не міститься.

Вказує, що, дотримуючись нової вимоги суду, та з огляду на те, що строк для усунення недоліків ще не закінчився, 17 грудня 2024 року ОСОБА_1 надіслала до суду нову скаргу, надавши доказ її направлення всім учасникам справи.

Крім того, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення скарги, оскільки строк для усунення недоліків закінчувався 17 грудня 2024 року. Відтак, право на повернення скарги у зв`язку з неусуненням недоліків виникало лише з 18 грудня 2024 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як роз`яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями Цивільного процесуального кодексу України, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки

позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, залишено без руху з наданням їй п`ятиденного строку з дня отримання копії вказаної ухвали для усунення недоліків скарги, а саме, подання до суду нової редакції скарги з урахуванням визначених недоліків та доказами надсилання іншим учасникам справи.

ОСОБА_1 зазначає, що копію ухвали від 11 грудня 2024 року вона отримала 12 грудня 2024 року.

Стаття 122 ЦПК України визначає, що строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

З урахуванням вказаних норм закону колегія суддів вважав, що строк, наданий ОСОБА_1 для усунення недоліків, закінчився 17 грудня 2024 року о 24 годині 00 хвилин.

17 грудня 2024 року ОСОБА_1 надіслала заяву про усунення недоліків, в якій виклала скаргу у новій редакції та додала докази її направлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3

17 грудня 2024 року, через систему "Електронний суд", ОСОБА_1 знову подала заяву про усунення недоліків, в якій викладено скаргу на дії державного виконавця та до якої додано докази її направлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дарницькому районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Однак, 17 грудня 2024 року суд першої інстанції вже ухвалив процесуальне рішення щодо повернення скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення скарги, не перевіривши належним чином процесуальні строки, встановлені для усунення недоліків, чим фактично позбавив ОСОБА_1 права на

доступ до суду, оскільки остання, надіславши до суду заяву про усунення недоліків скарги в передбачений законом строк, мала правомірні очікування на її розгляд.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

У справі "Беллет проти Франції"ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до практики ЄСПЛ на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі "Голднер проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1975 року, серія A № 18, пункт 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та дотримуватися пропорційності між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі "Герен проти Франції" від 29 липня 1998 року, § 37, рішення у справі Мельник проти України від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

ЄСПЛ зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції"від 16 грудня 1992 року).

Отже, повертаючи скаргу, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: