РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2025

Справа № 522/668/24-Е

Провадження № 2/522/712/25

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого - суддя Ярема Х.С., сторони - не з?явились, розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ВСТАНОВИВ:

16.01.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Позивач просить суд:

- стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №4396595 від 30.06.2021 в розмірі 37 875,65 грн.

28.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

19.07.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву.

17.07.2024 позивач подав відповідь на відзив.

23.07.2024, 29.07.2024 відповідач подав відзив.

Сторони повідомлені, не з`явились.

Позивач звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що 30.06.2021 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Авентус Україна» в електронній Договір № 4396595 про надання споживчого кредиту, за умовами якого він отримав у кредит 11 200 грн. із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у визначених договором ставках, строком на 30 днів, який було продовжено, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 . Відповідач, отримавши кредитні кошти, свої зобов`язання перестав виконувати 24.09.2021. Згодом на підставі договору факторингу від 25.05.2022 ТОВ «Авентус Україна» передало ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги до боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за простроченою ставкою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту), в тому числі і право грошової вимоги до відповідача на суму 36 731,23 грн. (11 198,68 грн. - тіло кредиту, 25 532,55 грн. - проценти). Позивач також просить стягнути інфляційні втрати з грудня 2021 по лютий 2022 - 960,26 грн., 3% річних з 24.12.2021 по 23.02.2022 - 184,16 грн.

Відповідач проти позову заперечує. Позивач не надав належних доказів підписання ним кредитного договору, а його оригінал не надав, що унеможливлює встановлення умов кредитування, розміру процентної ставки, строку нарахування відсотків. Позивач не надав доказів, що відповідачеві було надано примірник договору з додатками у відповідній редакції. Правила кредитування відповідач також не підписував. Не надано доказів, що відповідачеві були зараховані на картку кредитні кошти. Крім того, нарахування відсотків здійснено кредитором поза межами строку дії кредитного договору, а умови пролонгації кредитного договору є несправедливими, оскільки вносять істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відтак сума боргу не може перевищувати 7 750,75 грн., виходячи з 11 200 грн. тіла кредиту, 6 384 грн. відсотків за період 30 днів та сплачених відповідачем 9 833,25 грн. Позивач не надав доказів отримання відповідачем повідомлення про набуття права вимоги. Позивач має права на стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, оскільки не довів основний борг. Позивач не міг зазнати інфляційних втрат, оскільки набув право вимоги 25.05.2022, тобто після заборони їх нарахування.

Судом встановлені такі обставини справи.

30.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 через Інформаційно-телекомунікаційну систему ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір №4396595 про надання споживчого кредиту. Договір було укладено за Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 (далі- Правила) та опублікованих їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно з умовами цього кредитного договору:

-сума кредиту (загальний розмір) складає 11 200 грн. (п. 1.3);

-строк кредиту 30 днів. Дата повернення (30.07.2021) вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору, (п. 1.4);

-кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству (п. 2.1).

ТОВ «Авентус Україна» надало кредит на суму 11 200 грн. шляхом їх зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 . Листом від 11.10.2024 АТ КБ «Приватбанк» підтвердив, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 на яку 30.06.2021 зараховано 11 200 грн.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п.4.3 Договору.

Пунктом 1.5.2. передбачена знижена процентна ставка 0,57 % в день, яка застосовується якщо Споживачу межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Згідно з п. 4.1. строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.- 4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) Договору.

Згідно з п. 4.2. кредитного договору Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп.4.2.2. Договору (пп.4.2.1 Кредитного договору). Пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений Споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом (пп. 4.2.2. Кредитного договору). Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі (пп. 4.2.3. Кредитного договору). У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в пп. 4.2.2 цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті (пп. 4.2.4. Кредитного договору).

Згідно з п. 4.3. Кредитного договору, Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (пп. 4.3.1. Кредитного договору). Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2.Договору (пп. 4.3.2. Кредитного договору).

Згідно з п. 4.4. кредитного договору вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки, воля Сторін передбачена в п.4.2 Договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п.4.3 Договору - письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.

26.07.2021 ОСОБА_1 зробив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом - 1 725 грн., з яких 1 723,68 грн. - проценти, 1,32 грн. - тіло кредиту. В зв`язку з чим, відповідно до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 25.08.2021) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

25.08.2021 ОСОБА_1 зробив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом - 6 383,25 грн. В зв`язку з чим, відповідно до п. 1.4 та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 24.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

З 24.09.2021 ОСОБА_1 зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконував, не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим Кредитний договір було авто пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів, про що ОСОБА_1 був повідомлений листом від 25.09.2021.

Надалі ОСОБА_1 пропал оплати за кредитним договором не здійснював.

Пп. 3 п. 5.1 кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

25.05.2022 між ТОВ «Авенсус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) було укладено Договір факторингу №25-05/2022 за умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 4396595 на суму 36 731,23 грн. (11 198,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 25 532,55 грн. - заборгованість за процентами (витяг з реєстру боржників за № 280 згідно Додатку №1 до Договору факторингу).

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авенсус Україна» повідомило ОСОБА_1 шляхом направлення йому на електронну пошту, зазначену ним при укладенні Кредитного договору, повідомлення.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача не сплачена і становить всього 36 731,23 грн. Крім того, позивач нараховує на суму боргу інфляційні втрати з грудня 2021 по 23.02.2022 - 960,26 грн., 3% річних з 24.12.2021 по 23.02.2022 - 184,16 грн.

Висновки суду.

Ч. 1 ст. 205 ЦК України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Ст. 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь- якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 зазначив, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді

Отже, чинне законодавство України надає можливість укладати кредитні договори у формі електронного документу з використанням електронних підписів сторонами.

10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування». З цієї дати, норми Закону України «Про захист прав споживачів», застосовуються лише до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою?інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

На веб-сайті ТОВ «Авентус Україна» в мережі інтернет за посиланням https://www.creditplus.ua розміщені текст примірного Кредитного договору, Правила, Паспорт споживчого кредиту, інформація передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензія, тощо.

Відповідач з ним ознайомився. Надалі він пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» (далі - «ITC»). Потім для оформлення кредиту він самостійно в ITC обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання.

Після прийняття ТОВ «Авентус Україна» позитивного рішення щодо надання кредиту, ТОВ «Авентус Україна» надав споживачу пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір. З цим примірним договором Відповідач мав ознайомитися на сайті до моменту укладання.

Після підтвердження Відповідачем про прийняття умов Кредитного договору з ним було укладено електронний Кредитний договір, який був підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М950301». Після чого Відповідач отримав кредит в сумі 11 200 грн.

В цілому відповідач не заперечує отримання цього кредиту, хоча й стверджує, що позивач не надав доказів підписання ним кредитного договору, не надав оригінал договору, що унеможливлює встановлення умов кредитування, розміру процентної ставки, строку нарахування відсотків, не надав доказів, що було надано примірник договору з додатками у відповідній редакції, Правила кредитування відповідач не підписував, немає доказів, що відповідачеві були зараховані на картку кредитні кошти.

Однак ці доводи відповідача є безпідставними. Перед безпосереднім підписанням договору він підтвердив ознайомлення з правилами кредитування, прочитанням умов договору. Без цього продовження укладення договору в електронній формі неможливе, де споживач обов`язково підтверджує це.

ТОВ «Авентус Україна» надало кредит на суму 11 200 грн. шляхом їх зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 .

Листом від 11.10.2024 АТ КБ «Приватбанк» підтвердив, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 на яку 30.06.2021 зараховано 11 200 грн.

Після отримання кредиту відповідач почав використовувати ці кошти та здійснював часткову сплату заборгованості. Так, 25.08.2021 ОСОБА_1 зробив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом - 6 383,25 грн.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 (справа № 127/23910/14-ц) зазначив, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Отже, ОСОБА_1 , підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М950301» електронний договір з ТОВ «Авентус України», тим самим уклав кредитний договір за умовами якого отримав 11 200 грн. кредитних коштів та погодився з умовами їх повернення та сплати процентів, що пізніше також підтвердив частковим погашенням боргу.

Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Посилання відповідача на те, що умови кредитування, зокрема, умови пролонгації договору є несправедливими, суд відхиляє, оскільки кредитним договором (пп. 4.2.2) передбачено право споживача припинити строк користування кредитом, у разі чого Споживач зобов`язаний був повідомити про це Товариство в один із передбачених договором способів.

Відповідач не звертався до Кредитора за припиненням строку користування кредитом.

Розмір нарахованих позивачем процентів відповідач хоч і заперечує (з підстав не укладення договору), але не спростував їх розрахунок. За умовами договору після пролонгації, кредитор має право нараховувати проценти поза межами 30-денного строку користування кредитом.

Отже, нарахування процентів поза межами 30-денного строку відповідало умовам пролонгації.

Згідно зі ст. 512, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, перехід права вимоги до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» не потребував ніякого додаткового погодження з ОСОБА_1 . Крім того, його було повідомлено про це шляхом направлення повідомлення на електронну пошту, залишену ним під час укладення договору, як засіб зв`язку.

Пунктом 1.1 Договору факторингу № 25-05/2022 передбачено, що до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» перейшло від ТОВ «Авентус Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав, або виникне в майбутньому до боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредитом), плату за кредит (проценти), пеню за порушення грошових зобов`язань, та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна».

Таким чином, до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором на суму 36 731,23 грн., з яких 11 198,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 25 532,55 грн. - заборгованість за процентами, а також право нараховувати, передбачені ст. 625 ЦК України, платежі.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду від 26.10.2018 справа №922/4099/17, від 26.04.2017 справа №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Кредитором нараховано 3 % річних на суму не виконаного грошового зобов`язання з 24.12.2021 по 23.02.2022 та інфляційні втрати з грудня 2021 по лютий 2022.

Розрахунок обчислення суми боргу відповідачем не спростований.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.

Щодо витрат на правову допомогу.

Позивачем заявлено стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу 10 000 грн.

Відповідно до частин 1,2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 цього Кодексу).

За змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Водночас, за приписами частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд звертає увагу, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 ЦПК України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, наведена норма цього Кодексу визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, на яку ж і покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тобто, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

10.07.2023 між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №10/07-2023. Строк дії договору не обмежений (п. 5.1).

Клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (п. 1.1).

Повноваження адвоката для представництва інтересів Клієнта визначені у п.2 Договору.

Факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги (п.4.4 Договору).

Згідно із Звітом про надання правової допомоги від 09.01.2024, адвокат надав, а клієнт прийняв наступну правову допомогу: збір та аналіз документів для подання позовної заяви; складення позовної заяви; подання позовної заяви до суду, тривалістю 10 год. вартістю 10 000 грн.

З рахунку на оплату по замовленню № 1860/09/01 від 09.01.2024 вбачається, що послуга «збір та аналіз документів для подання позовної заяви» оцінена в 3 000 грн.; «складання позовної заяви» - 5 000 грн.; «подання позовної заяви до суду» - 2 000 грн.

Представник позивача у позовній заяві зазначив орієнтовний обсяг понесених витрат у зв`язку з розглядом справи в сумі 10 000 грн.

Відповідач заперечив розмір судових витрат, просив відмовити у їх стягненні, посилаючись на те, що позивач міг забезпечити захист своїх інтересів і без залучення адвоката. Поданий позов є типовим, а тому сума витрат є неспівмірною. Самі витрати на правову допомогу не були неминучими, оскільки досудове врегулювання спору не вчинялося.

Верховний Суд часто підкреслював на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Тобто, попередня консультація клієнта, надання правової оцінки ситуації, збір та правовий аналіз документів та судової практики, чи підготовка правової позиції звісно вважаються послугами адвоката, але не можуть бути віднесені до правничої допомоги як судові витрати. Це не судові витрати, що мають відшкодовуватись другою стороною судового спору як витрати на професійну правничу допомогу.

Вивчення документів та нормативних актів, надання правової оцінки ситуації, попередня усна консультація є невід`ємною частиною роботи адвоката перед прийняттям ним рішення щодо співпраці з клієнтом та погодження самим клієнтом на умови роботи адвоката.

Фактичне надання адвокатом послуг може мати місце й тоді, коли він надав консультацію, вчинив певні дії, але клієнт не бажає продовжувати роботу з цим адвокатом, не просить далі скласти позов, здійснювати подальше представництво в суду. Тому вартість цих послуг має залишатися за клієнтом, який, прийшовши до адвоката, отримує послуги консультації.

Ці послуги могли б лише включатись до складання позовної заяви, але не окремо.

З цих підстав суд вважає, необгунтованими та безпідставними витрати на правничу допомогу за надання таких послуг, як «збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви» вартістю 3 000 грн..

Особа вільна у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Покладені на другу сторону судові витрати повинні бути співмірними до складності справи.

Разом з тим, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.04.2021 у справі № 488/1363/17 та від 26.01.2022 у справі № 127/1415/20.

Адвокатом позивача оцінено послугу «складання позовної заяви» в 5 000 грн., а тривалість роботи над нею визначена 5 год.

Суд, не оцінюючи рівня кваліфікації адвоката, визначає, що розрахунок вартості складення позовної заяви визначений згідно умов договору сторін, та складає за 1 год - 1 000 грн., відповідно з 5 год. - 5 000 грн.

Однак, суд бере до уваги, що відповідний позов є типовим, містить переважно переказ змісту угод та текстів нормативних актів, судової практики. Будь-який серйозний аналіз законодавства чи фактичних обставин справи відсутній.

В зв`язку з чим, підготовка та написання професійним/кваліфікованим адвокатом такої позовної заяви не потребує заявленого часу (5 год.), а достатнім є час тривалістю 2 год. З урахуванням визначеної вартості тривалості роботи за написання позовної заяви в розмірі 1 000 грн. за 1 год., суд вважає, що співмірна вартість послуги «складання позовної заяви» є 2 000 грн.

Щодо послуги «подача позовної заяви», то суд зазначає, що позовна заява була подана через електронний суд, а тому тривалість цієї послуги, яка визначена в 2 год. є неспівмірною. Співмірною вартість цієї послуги може складати 500 грн.

Підсумовуючи суд, враховуючи дотримання принципів обґрунтованості, пропорційності (співмірності) витрат на оплату послуг адвоката предмет спору, складності справи, значення справи для сторін, встановлений обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» () заборгованість в розмірі 37 875,65 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судовий збір за подання позову 2 422,41 гривень та 2 500 гривень витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 30.01.2025.

Суддя Ярема Х.С.