ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року

м. Київ

справа № 760/16788/22

провадження № 61-10001св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Левченко Яна Олександрівна,

стягувач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року, додаткову ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року у складі судді Коробенка С. В. та постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Мережко М. В., Поліщук Н. В. та касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Солововим Сергієм Миколайовичем, на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Мережко М. В., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О., стягувач - ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року у справі № 760/18377/20 стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики та штрафні санкції у вигляді 3 % річних у розмірі 4 580,26 доларів США та судові витрати у розмірі 1 237,77 грн.На підставі вказаного рішення суду 15 червня 2022 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчі листи № 760/18377/20 та 17 червня 2022 року постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. відкрито виконавчі провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Вказував, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. від 17 червня 2022 року виконавчі провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 були об`єднані у зведене виконавче провадження № НОМЕР_3.

Незважаючи на те, що стягувачем у вказаному зведеному виконавчому провадженні є фізична особа ОСОБА_2 , 28 вересня 2022 року на рахунок приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. від Адвокатського бюро «Гапоненко Роман і партнери» (далі - АБ «Гапоненко Роман і партнери») надійшли грошові кошти у розмірі 6 549,60 грн у якості додаткових витрат у зв`язку з необхідністю проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

Вважав надходження грошових коштів від АБ «Гапоненко Роман і партнери» та можливе їх використання у виконавчому провадженні незаконним, оскільки вказане адвокатське бюро не є стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_3. Посилався на протиправну бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О., яка полягає у неповерненні зазначених коштів АБ «Гапоненко Роман і партнери» та протиправному їх використанні.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. щодо невжиття заходів з повернення АБ «Гапоненко Роман і партнери» грошових коштів у розмірі 6 549,60 грн;

- заборонити приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. використовувати вказані кошти у виконавчому провадженні № НОМЕР_3;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. повернути АБ «Гапоненко Роман і партнери» грошові кошти;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. щодо використання коштів у розмірі 6 549,60 грн, які надійшли від АБ «Гапоненко Роман і партнери» у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що права боржника в даному випадку не порушені, оскільки оплата додаткових витрат виконавчого провадження третьою особою сама по собі не впливає на законність чи незаконність здійснення виконавчих дій.

Районний суд дійшов висновку, що АО «Гапоненко Роман і партнери» вправі розпоряджатися своїми коштами на свій розсуд, тому приватний виконавець, використовуючи отримані кошти згідно з призначенням відповідного платежу, не порушує вимог Закону України «Про виконавче провадження».

У липні 2023 року Асоціація «Гапоненко Роман і партнери» звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути із ОСОБА_1 на користь Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» витрати на правничу допомогу у розмірі 18 000 грн.

Заява мотивована тим, що суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, які поніс ОСОБА_2 та правонаступник останнього у зв`язку із розглядом справи. Так, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року у справі № 760/18377/20 заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено; замінено стягувача ОСОБА_2 його правонаступником - Асоціацією «Гапоненко Роман і партнери» у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 та НОМЕР_1, відкритих 17 червня 2022 року щодо боржника ОСОБА_1 на стадії виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року у справі № 760/18377/20.

Додатковою ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року заяву Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн.

Додаткова ухвала районного суду мотивована тим, що стягувачем доведений належними та допустимими доказами розмір понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 18 000 грн. Такий розмір витрат суд вважав співмірним і справедливим з огляду на складність справи, кількість та якість виготовлених адвокатом процесуальних документів.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року та додаткову ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком районного суду про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 та вважав, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. та стягувач ОСОБА_2 діяли відповідно до вимог статтей 42, 43 Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційній суд відхилив посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. мала повернути грошові кошти у розмірі 6 549,60 грн, оскільки оплата додаткових витрат була здійснена АБ «Гапоненко Роман і партнери», а не особисто стягувачем ОСОБА_2 виходячи із того, що платіжне доручення про сплату додаткових витрат у зв`язку із необхідністю проведення виконавчих дій містить призначення платежу «Оплата додаткових витрат у зв`язку з необхідністю проведення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_3, Стягувач ОСОБА_2 », тобто в призначені платежу чітко зазначено на вчинення яких саме дій та в якому виконавчому провадженні здійснено платіж вказаної суми, та зазначено хто є стягувачем у вказаному виконавчому провадженні, а Закон України «Про виконавче провадження» не містить прямої вказівки на наявність такого обов`язку.

Суд апеляційної інстанції вважав, що додаткова ухвала районного суду постановлена з додержанням норм процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено, тому апеляційний суд вважав достатньою та співмірною стягнуту на відшкодування правничої допомоги суму у розмірі 18 000 грн.

Суд відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що стягувач не подавав попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, оскільки в запереченнях на скаргу, поданих ним до суду першої інстанції він вказав на те, що попередня (орієнтовна) сума судових витрат, які стягувач поніс і очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи становить 40 000 грн, а докази понесених витрат на правничу допомогу будуть надані у строки, передбачені ЦПК України.

Також суд апеляційної інстанції вважав безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що правова допомога у вказаній справі надавалася саме ОСОБА_2 на підставі договору № 2/2023 про надання правової (правничої) допомоги від 08 лютого 2023 року та не могла надаватись Асоціації «Гапоненко Роман і партнери», оскільки остання вступила у справу перед постановленням ухвали, з огляду на те, що відповідно до додаткової угоди № 2 від 03 липня 2023 року до договору № 2/2023 про надання правової (правничої) допомоги від 08 лютого 2023 року у зв`язку з відступленням права вимоги у справі № 760/16788/22 правова допомога надається правонаступнику стягувача - Асоціації «Гапоненко Роман і партнери». При цьому новий стягувач отримує право на відшкодування всієї правової допомоги з боржника у справі № 760/16788/22.

У травні 2024 року Асоціація «Гапоненко Роман і партнери» звернулася до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути із ОСОБА_1 на користь Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 32 000 грн, понесені в суді апеляційної інстанції.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року заяву Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що керівник Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» Гапоненко Р. І. в поясненнях на апеляційні скарги ОСОБА_1 вказував на те, що попередня (орієнтовна) сума судових витрат, які стягувач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом апеляційних скарг у суді становить 30 000 грн, та докази понесених судових витрат буду надані суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Частково задовольняючи вимоги заяви Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» про ухвалення додаткового рішення та стягуючи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн, суд апеляційної інстанції урахував критерії співмірності та реальності таких витрат, розумність їх розміру, а також необхідність і пропорційність наданих послуг (підготовка пояснень на апеляційні скарги та аналіз судової практики) до предмета спору і складності справи.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року, додаткову ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. задовольнити та у задоволенні заяви Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» про ухвалення додаткового рішення відмовити.

У касаційній скарзі на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Соловов С. М., посилаючись на апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржувану додаткову постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» про ухвалення додаткового рішення відмовити або заяву залишити без розгляду.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

У липні 2024 року касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року, додаткову ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 липня 2024 року клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судового рішення, а касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У серпні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Солововим С. М., на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року, додаткову ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргоюОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Солововим С. М., на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу.

У вересні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 січня 2025 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року, додаткову ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року мотивована тим, що суди неповно з`ясували фактичні обставини справи, неправильно дослідили та надали оцінку наявним у справі доказам.

Зазначає, що надходження коштів від Адвокатського бюро «Гапоненко Роман і партнери» є неправомірним, оскільки стягувачем у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_3 є фізична особа ОСОБА_2 . Вважає, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у неповерненні отриманих коштів від третіх осіб, що не є учасниками вказаного виконавчого провадження, наслідком чого стало прийняття і використання коштів у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_3 всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження» та призвело до оцінки майна і його подальшого продажу. Зазначає, що суди попередніх інстанцій не застосували норми процесуального права, що стосуються порядку визначення та стягнення витрат на правничу допомогу, зокрема, статтей 15, 133, 137, 141 ЦПК України, положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та помилково взяли до уваги договір про надання правничої допомоги, де міститься застереження про уступку права вимоги. Крім того, суди проігнорували те, що Асоціація «Гапоненко Роман і партнери» не направила йому заяву про ухвалення додаткового рішення.

Посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц та Верховного Суду, викладені у постановах від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, від 13 жовтня 2021 року у справі № 912/1583/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 752/23814/17-ц (провадження № 61-5963св19), від 16 вересня 2021 року у справі № 465/3424/20-ц (провадження № 61-3038св21), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/17063/20 (провадження № 61-5050св22), від 22 травня 2023 року у справі № 187/1493/21 (провадження № 61-9964св22), які не були враховані судами.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Солововим С. М., на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року мотивована тим, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягає скасуванню.

Вказує, що договір про надання правової (правничої) допомоги від 18 січня 2024 року № 1/2024, укладений між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням (далі - АО) «Український правовий альянс» (далі - АО) в особі адвоката Кострюкова В. І., що діє на підставі статуту, але відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань керівником цього Адвокатського об`єднання є ОСОБА_4, тому, відповідно, Кострюков В. І. підписав договір про надання правової (правничої) допомоги від 18 січня 2024 року № 1/2024 без повноважень, що є підставою для відмови у заяві про ухвалення додаткового рішення. Крім того, від 01 березня 2018 року наказом № 01/03/18 адвоката Кострюкова В. І. не було уповноважено на підписання акту, але всупереч цьому, акт було підписано та подано до суду як доказ надання правової допомоги. Вказує на те, що Гапоненком Р. І. не доведено факту надання правничої допомоги адвокатом, оскільки, всі документи подавалися і підписувалися ОСОБА_2 , а не адвокатом Кострюковим В. І. Крім того, заявником не було виконано вимоги ЦПК України щодо направлення йому заяви про ухвалення додаткового рішення, надання суду доказів, які підтверджують направлення такої заяви, що є підставою для залишення заяви без розгляду. Зазначає, що апеляційний суд не застосував норми процесуального права, зокрема, частину третю статті 12, статті 133, 137, 141 ЦПК України, положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц та Верховного Суду, викладені у постановах від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, від 13 жовтня 2021 року у справі № 912/1583/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 752/23814/17-ц (провадження № 61-5963св19), від 16 вересня 2021 року у справі № 465/3424/20-ц (провадження № 61-3038св21), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/17063/20 (провадження № 61-5050св22), від 22 травня 2023 року у справі № 187/1493/21 (провадження № 61-9964св22), які не були враховані судом.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

У січні 2025 року Асоціацією «Гапоненко Роман і партнери» подано до Верховного Суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме постанови Верховного Суду від 26 серпня 2024 року у справі № 760/17120/22 (провадження № 61-2931св24), в яких заявник просить відмовити у задоволенні касаційних скарг.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Клопотання підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 395 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктами 3, 4 частини другої статті 395 ЦПК України відзив на касаційну скаргу має містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги; у разі необхідності - клопотання особи, яка подає відзив на касаційну скаргу.

Частиною четвертою статті 395 ЦПК України передбачено обов`язок учасників справи надіслати копію відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Отже, процесуальним законом визначено форму звернення до суду касаційної інстанції інших учасників справи, її порядок та строк, який встановлюється судом.

З огляду на зміст клопотання Асоціації «Гапоненко Роман і партнери», клопотання, у тому числі, містить мотивування незгоди заявника з доводами касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року, додаткову ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року та касаційної скарги ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Солововим С. М., на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року. Посилаючись на такі мотиви, Асоціація «Гапоненко Роман і партнери» просить суд касаційної інстанції касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Ураховуючи викладене, подане клопотання Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» за своїм змістом є відзивом на касаційні скарги.

Так, ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2024 року встановлено строк для подання відзиву на касаційні скарги у строк до 19 вересня 2024 року.

Ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2024 року було направлено на адресу ОСОБА_2 з використанням системи «Електронний суд».

Відповідно до повідомлення про доставлення електронного листа заявнику було доставлено електронну копію зазначеної ухвали суду касаційної інстанції через електронний кабінет у системі «Електронний суд» 11 вересня 2024 року.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Клопотанняпро долучення доказів до матеріалів справи, яке по суті є відзивом на касаційну скаргу, подано до Верховного Суду 21 січня 2025 року, тобто поза межами встановленого строку для подання відзивів на касаційні скарги. Поважних причин, які стали підставою для пропуску заявником строку для подання відзиву клопотання не містить.

Більш того, відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для прийняття нових письмових доказів та долучення їх до матеріалів цивільної справи на стадії перегляду справи в касаційному порядку.

Також у січні 2025 року Асоціація «Гапоненко Роман і партнери»подала до Верховного Суду заяву про закриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 396, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року у справі № 760/18377/20 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики та штрафні санкції у вигляді 3 % річних у розмірі 4 580,26 доларів США та судові витрати у розмірі 1 237,77 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення 15 червня 2022 року Солом`янським районним судом м. Києва були видані виконавчі листи № 760/18377/20, які 17 червня 2022 року пред`явлені стягувачем до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. (том 1, а. с. 38-40).

Постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. від 17 червня 2022 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики та штрафних санкцій у вигляді 3 % річних у розмірі 4 580,26 доларів США, виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 1 237,77 грн (том 1, а. с. 44, 50).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. від 17 червня 2022 року виконавчі провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 були об`єднані у зведене виконавче провадження № НОМЕР_3 (том 1, а. с. 57).

17 червня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. були винесені постанови про арешт коштів боржника, арешт майна боржника, стягнення з боржника основної винагороди, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення з боржника основної винагороди у межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 (том 1, а. с. 46, 48, 52, 54, 59, 61).

26 вересня 2022 року стягувач ОСОБА_2 подав приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. клопотання про здійснення виконавчих дій, в якому вказав на те, що боржник ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме житлового будинку, яке може бути реалізоване в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_2 після проведення оцінки майнової вартості об`єкта та його продажу. У зв`язку з викладеним, просив провести опис житлового будинку, здійснити процедуру проведення оцінки майна із залученням суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення вартості будинку; реалізувати майно, а саме будинок, що належить на праві власності ОСОБА_1 (том 1, а. с. 81).

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. було надіслано ОСОБА_2 вимогу приватного виконавця, в якій запропоновано останньому здійснити оплату додаткових витрат у розмірі 6 549,60 грн (вартість послуг з експертної оцінки нерухомого майна) на авансовий рахунок приватного виконавця у зв`язку з необхідністю проведення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_3 (том 1, а. с. 84-85).

30 вересня 2022 року ОСОБА_2 надано приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Левченко Я. О. повідомлення про виконання вимоги приватного виконавця до якого долучено платіжне доручення від 28 вересня 2022 року № 41 про сплату 6 549,60 грн з призначенням платежу - оплата додаткових витрат у зв`язку із необхідністю проведення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_3, відповідно до якого платником є АБ «Гапонено Роман і партнери» (том 1, а. с. 100).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року, залишеною без змін постановою у справі № 760/18377/20заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено стягувача ОСОБА_2 його правонаступником - Асоціацією «Гапоненко Роман і партнери» у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 та НОМЕР_1, відкритих 17 червня 2022 року щодо боржника ОСОБА_1 на стадії виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року у справі № 760/18377/20.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року, додаткову ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року задоволенню не підлягає.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Солововим С. М., на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця по суті

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом (абзац 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частин першої-третьої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та видивитрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно зі статтею 43 Закону України «Про виконавче провадження» уразі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій суб`єктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, пов`язаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобов`язаний додатково здійснити авансування таких витрат.

У разі перебування виконавчого провадження на виконанні у приватного виконавця авансування стягувачем зазначених витрат виконавчого провадження є обов`язковим лише на вимогу приватного виконавця.

З метою забезпечення провадження виконавчих дій виконавець може здійснювати інші витрати виконавчого провадження, крім встановлених Міністерством юстиції України, за умови їх обов`язкового авансування стягувачем.

Після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу авансовий внесок повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши належну правову оцінку наданим заявником доказам та заявленим ним доводам, обґрунтовано виходив із недоведеності порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» і прав заявника.

Суди правильно вказали, що АО «Гапоненко Роман і партнери» вправі розпоряджатися своїми коштами на свій розсуд, тому приватний виконавець, використовуючи отримані кошти згідно з призначенням відповідного платежу, не порушує вимог Закону України «Про виконавче провадження», отже оплата додаткових витрат виконавчого провадження третьою особою сама по собі не впливає на законність чи незаконність здійснення виконавчих дій.

При цьому слід приймати до уваги, що положення статті 447 ЦПК України передбачають можливість судового захисту сторін виконавчого провадження виключно у випадках, якщо рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та вважає, що за установлених у цій справі обставин, приватний виконавець не порушив вимог Закону України «Про виконавче провадження» та прав ОСОБА_1 як боржника у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу

Судами установлено, що між ОСОБА_2 (клієнт) та АО «Український правовий альянс» (виконавець) укладено договір про надання правничої допомоги від 08 лютого 2023 року № 2/2023 (том 1, а. с. 245).

Відповідно до додаткової угоди від 03 липня 2023 року № 2 до договору про надання правничої допомоги від 08 лютого 2023 року № 2/2023 у зв`язку з відступленням права вимоги у справі № 760/16788/22, правова допомога надається правонаступнику стягувача - Асоціації «Гапоненко Роман і партнери». При цьому новий стягувач отримує право на відшкодування всієї правової допомоги з боржника у справі № 760/16788/22 (том 1, а. с. 246).

Згідно з актом наданих послуг від 05 липня 2023 року № 1 до договору про надання правничої допомоги від 08 лютого 2023 року № 2/2023 надання адвокатом Кострюковим В. І. (від імені АО «Український правовий альянс») у межах розгляду справи за скаргою на дії виконавця у даній справі включало в себе: підготовку та подання до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, ознайомлення зі справою (2 години); аналіз судової практики та діючого законодавства, підготовка та подання до суду заперечень на скаргу ОСОБА_1 (4 години). Загальна вартість наданої правничої допомоги, згідно з погодженим сторонами тарифом в сумі 3 000 грн за одну годину, становила 18 000 грн (том 1, а. с. 244).

18 січня 2024 року між АО «Український правовий альянс» в особі адвоката Кострюкова В. І., який діє на підставі статуту (Адвокатське об`єднання) та Асоціацією «Гапоненко Роман і партнери» (клієнт) укладено договір № 01/2024 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до пункту 31 та 3.2 якого розмір гонорару, який клієнт сплачується Адвокатському об`єднанню за надання правової допомоги встановлюється у розмірі 4 000 грн за одну годину роботи адвоката, що сплачується клієнтом протягом трьох робочих днів з дати стягнення коштів з боржника на якого покладається судом про відшкодування правової допомоги клієнту. На підтвердження факту надання Адвокатським об`єднанням клієнту правової допомоги відповідно до умов договору Адвокатським об`єднанням складається акт наданих послуг (том 2, а. с. 118).

Відповідно до наказу АО «Український правовий альянс» від 01 березня 2018 року керуючий партнер ОСОБА_4 доручив Кострюкову В .І. самостійно підписувати угоди про надання правової допомоги від імені АО «Український правовий альянс» (том 2, а. с. 120).

Згідно з актом надання послуг від 23 травня 2024 року № 9 виконавцем (АО «Український правовий альянс») були виконані наступні роботи: підготовка та відправка пояснення на апеляційну скаргу на ухвалу від 04 липня 2023 року у справі № 760/16788/22 (3 години) - 12 000 грн; підготовка та відправка пояснення на апеляційну скаргу на ухвалу від 18 жовтня 2023 року у справі № 760/16788/22 (3 години) - 12 000 грн; гонорар за надання правової допомоги, аналіз судової практики (2 години) - 8 000 грн, разом 32 000 грн (том 2, а. с. 121).

Постановляючи додаткову ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 рокута залишаючи її без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що стягувач підтвердив витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, подав розрахунок суми судових витрат, а тому наявні правові підстави для стягнення на його користь із боржника суми вказаних витрат.

Верховний Суд вважає цей висновок судів таким, що відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

За правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

За правилами статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суди попередніх інстанцій не застосували норми процесуального права, що стосуються порядку визначення та стягнення витрат на правничу допомогу, зокрема, статтей 15, 133, 137, 141 ЦПК України, положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та помилково взяли до уваги договір про надання правничої допомоги, де міститься застереження про уступку права вимоги, оскільки договір про надання правничої допомоги від 08 лютого 2023 року № 2/2023 не містить застереження про уступку права вимоги.

Посилання касаційної скарги заявника про ненаправлення йому заяви Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» про ухвалення додаткового рішення спростовуються матеріалами справи (том 1, а. с. 250; том 2, а. с. 117).

Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість розміру стягнутих із ОСОБА_1 на користь Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткова постанова Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року мотивована тим, що визначений у акті виконаних робіт від 23 травня 2023 року № 9 обсяг виконаної адвокатом роботи та вартість наданих послуг є значно завищеними, тому враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, та враховуючи заперечення ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанціїсуд вважав за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 6 000 грн.

Крім того, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи ОСОБА_1 , які є аналогічними з доводами його касаційної скарги, про те, що договір про надання правової (правничої) допомоги від 18 січня 2024 року № 1/2024, укладений між ОСОБА_2 та АО «Український правовий альянс» (далі - АО) в особі адвоката Кострюкова В. І., що діє на підставі статуту, але відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань керівником цього Адвокатського об`єднання є ОСОБА_4, тому, відповідно, Кострюков В. І. підписав договір про надання правової (правничої) допомоги від 18 січня 2024 року № 1/2024 без повноважень, що є підставою для відмови у заяві про ухвалення додаткового рішення, оскільки відповідно до наказу № 01/03/18 від 01 березня 2018 року керуючий партнер ОСОБА_4 доручив адвокату Кострюкову В. І. самостійно підписувати угоди про надання правової допомоги від імені АО «Український правовий альянс».

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц та Верховного Суду, викладені у постановах від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, від 13 жовтня 2021 року у справі № 912/1583/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 752/23814/17-ц (провадження № 61-5963св19), від 16 вересня 2021 року у справі № 465/3424/20-ц (провадження № 61-3038св21), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/17063/20 (провадження № 61-5050св22), від 22 травня 2023 року у справі № 187/1493/21 (провадження № 61-9964св22), колегія суддів відхиляє, оскільки наявні у матеріалах справи обставини стягнення витрат на правничу допомогу та подані на їх підтвердження докази є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин надання правничої допомоги та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Отже доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи, які фактично є аналогічними із заявленими ним доводами в апеляційному суді, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Щодо заяви Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» про закриття касаційного провадження

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

У задоволенні заяви Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» про закриття касаційного провадження слід відмовити, оскільки суд касаційної інстанції з огляду на мотиви постанови не знаходить для цього правових підстав.

При цьому колегією суддів також відхиляються посилання заявника як на підставу закриття касаційного провадження положення пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки Верховним Судом переглядається не судове рішення по суті спору, а судові рішення з процесуальних питань, прийняті за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) приватного виконавця та стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Асоціації «Гапоненко Роман і партнери» про закриття касаційного провадження у справі відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Солововим Сергієм Миколайовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року, додаткову ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець