Справа № 645/6085/24
Провадження № 2/645/377/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Алтухової О.Ю.,

секретар судового засідання - Лазаренко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд позбавити останню батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останні два роки син сторін проживає з батьком, прабабкою та прадідом, які допомагають позивачеві у догляді за дитиною. Відповідачка проживає за іншою адресою з листопада 2022 року. З цього часу ОСОБА_2 не займається вихованням та розвитком дитини сторін, не підтримує з ним будь-який зв`язок. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Позивач працює та має стабільний дохід, здоровий, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце прождивання.Згідно з інформацією КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 73 Харківської міської ради» № 34/01-61 від 05.08.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований в групу № 3 01.09.2021 року (наказ № 57-Д). У зв`язку із призупиненням освітнього процесу дитина з лютого 2022 року по теперішній час (серпень 2024) заклад дошкільної освіти не відвідує. Мати дитини, ОСОБА_2 , за цей час до закладу із запитами та на особистий прийом не зверталася. ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, про зо надала 08.08.2024 року нотаріальну заяву. На думку позивача ОСОБА_2 злісно ухиляється від виховання та утримання сина, байдуже ставиться до його долі, розвитку та життя в цілому, що є підставою для позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.10.2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 04.11.2024 року відкрите загальне позовне провадження у справі, призначене підготовче судове засідання. Копію ухвали направлено до органу опіки для підготовки та подання суду висновку щодо розв`язання спору про позбавлення відповідача батьківських прав.

03.12.2024 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи Малька О.П. та висновок № 459 від 29.11.2024 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 23.12.2024 року закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні просив позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав задовольнити, щодо позовних вимог про стягнення аліментів покладався на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, 23.12.2024 року подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала.

Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився. Директор Департаменту служб у справах дітей ХМР Малько О.П. у поясненнях третьої особи просив розглядати справи без участі представника органу опіки та піклування.

За результатом розгляду справи суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.09.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані такі особи: ОСОБА_2 .? ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 14).

Згідно з інформацією КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 73 Харківської міської ради» № 34/01-61 від 05.08.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований в групу № 3 01.09.2021 року (наказ № 57-Д). У зв`язку із призупиненням освітнього процесу дитина з лютого 2022 року по теперішній час (серпень 2024) заклад дошкільної освіти не відвідує. Мати дитини, ОСОБА_2 , за цей час до закладу із запитами та на особистий прийом не зверталась (а.с. 13).

До позову також долучено нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 про відмову від виховання та утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та згоду на позбавлення батьківських прав (а.с. 16).

Позивач також надав докази про свій задовільний стан здоров`я та фінансовий стан (а.с. 17-23).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання, затвердженому 04.09.2024 року начальником Служби у справах дітей по Немишлянському району Долею В.О. для виховання та проживання дитини ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , створено всі необхідні умови (а.с. 24).

Згідно з положеннями ч.ч.3, 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до Висновку № 459 від 29.11.2024 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Департаментом служб у справах дітей ХМР, розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено. Мати дитини - ОСОБА_7 . Батько дитини - ОСОБА_1 . Батьки дитини у зареєстрованому шлюбі не перебували. Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини. ОСОБА_7 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, не цікавиться станом здоров?я дитини, матеріально не утримує, на співбесіду до Департаменту служб не з?явилася, надала до суду нотаріально засвідчену заяву, в якій повідомляє, що вона відмовляється від виховання та утримання своєї дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дає згоду на позбавлення її батьківських прав. ОСОБА_1 матеріально забезпечений, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває. Згідно з інформацією адміністрації КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) N? 73, який малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував з 01.09.2021 до лютого 2022 року, мати дитини, ОСОБА_7 , за цей час до закладу дошкільної освіти із запитами та на особистий прийом не зверталась. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради (далі - Комісія). Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини. Враховуючи вищезазначене, інтереси дитини та рекомендації Комісії, керуючись ст.ст. 19, 164 Сімейного кодексу України в інтересах дитини, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При оцінці наданих позивачем в обґрунтування його позовних вимог доказів, суд зазначає наступне.

Довідка КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 73 Харківської міської ради» № 34/01-61 від 05.08.2024 за змістом викладених у ній відомостей не дає суду змоги встановити, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських прав, оскільки з лютого 2022 року дитина сторін даний заклад не відвідує.

Щодо нотаріальної заяви відповідачки про відмову від батьківських прав (а.с. 16), то суд звертається при оцінці цього доказу до постанови КЦС ВС від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, де зроблено висновок про неможливість батьків відмовитися від дитини. Суд указав, що відповідно до частин 2, 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тому заяви відповідачки, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

Таким чином вказані докази суд визнає недопустимими.

Висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19.

Висновок органу опіки та піклування № 459 від 29.11.2024 року ґрунтується на згоді відповідачки про відмову від батьківських прав та довідці з дошкільного навчального закладу, які визнані судом недопустимими, тому даний висновок суд також як доказ не приймає.

Інші докази, надані позивачем ні окремо, ні в своїй сукупності не підтверджують те, що відповідачки ухилилася від своїх батьківських прав по відношенню до малолітнього сина сторін.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час розгляду судами спору) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дають змогу оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Так, стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з уведенням у дію стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанова КЦС ВС від 2 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19).

У постанові КЦС ВС від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18 зроблено висновок, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Однак, у цій справі позивачем не надано достатньої кількості доказів, і судом відповідно не встановлено підстав, для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Необхідно відмітити, що позивачем заявлено вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у мінімальному розмірі, в той час як відповідач по справі має законодавчо встановлений обов`язок надавати матеріальну підтримку спільній дитині сторін, а обставин, які б свідчили про відсутність можливості у відповідачки надавати таку допомогу не встановлено, даних про наявність інших утриманців не надано.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню та з відповідачки на користь позивача на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 11.10.2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати за позовну вимогу про стягнення аліментів, суд стягує з відповідачки на користь держави.

Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.258-259,264-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2024 року до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, адреса: м.Харків, вул. Чернишевська, 55.

Повний текст рішення складено 29.01.2025 року.

Суддя О.Ю.Алтухова