Справа № 341/1404/24
Провадження № 22-ц/4808/126/25
Головуючий у 1 інстанції ВАСИЛЬЦОВА Г. А.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.

учасники справи

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-капітал»»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-капітал»»,

на заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2024 року, постановлену судом у складі судді Васильцової Г.А.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-капітал»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія Кредит-капітал»» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказало, що 08.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4413530, згідно умовами якого відповідачка отримала 7000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачкою 08.12.2021 року.

Відповідачка, відповідно до вимог ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого укладений договір було розміщено в особистому кабінеті відповідачки та було перераховано кошти, відповідно до умов п. 2.1. договору, шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням.

Підтвердженням добровільного укладення відповідачкою даного кредитного договору є заповнена нею Анкета-заява на кредит №4413530 від 08.11.2021 року.

23.02.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 81-МЛ. Відповідно до умов якого позивач набув статус нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «Мілоан» в тому числі і до відповідачки.

Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 81-МЛ сума заборгованості відповідачки становить 20 696,50 грн, яка складається з: 7000 грн прострочена заборгованість за кредитом, 13157,50 грн прострочена заборгованість за комісією 539 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором №4413530 від 08.11.2021 року в сумі 20696,50 грн та сплачений судовий збір в розмірі 422,40 грн.

Заочним рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» суму заборгованості за кредитним договором № 4413530 від 08.11.2021 року в розмірі 9 387, 00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 848,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 539, 00 грн сума заборгованості за комісією та 1098, 69 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ «Фінансова компанія Кредит-капітал»» звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2024 року та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія Кредит-капітал»» задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що нарахування заборгованості здійснювалось відповідно до п. 1.2.,1.3.,1.4. кредитного договору №4413530 від 08.11.2021 року, згідно яких сума кредиту становить 7000,00 грн та надається строком на 30 днів з 08.11.2021 з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 08.12.2021.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4413530 від 08.11.2021 року було передано позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги № 81-МЛ від 23.02.2022 року, позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося.

Вважає, що до порушеного зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором підлягають застосуванню три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.

На час дії на території України воєнного стану законодавством України не передбачено скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а отже таке нарахування є правомірним і позичальник має сплачувати тіло кредиту та нараховані відсотки,

Вважає, що дії позивача є правомірними, оскільки у своєму позові позивач не має наміру стягнути з відповідачки штраф, санкції чи пеню, а лише тіло кредиту, прострочену заборгованість за сумою відсотків та прострочену заборгованість за комісією.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 20 697,50 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн * 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала зобов`язання за кредитним договором, у передбачений у договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 7 000,00 грн та за комісією 539, 00 грн, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині є доведеними та підлягають задоволенню.

Щодо нарахування відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір № 4413530 від 08 листопада 2021 року укладено на 30 днів, даних щодо пролонгації договору матеріали справи не містять, тому дійшов висновку, що підлягають стягненню відсотки за користування кредитом за період з 08 листопада 2021 року по 08 грудня 2021 року у сумі 1 848,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4413530, відповідно до умов якого ума кредиту складає 7000,00 грн, кредит надається строком на 30 днів, з 08.11.2021 року з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 08.12.2021 року.

Згідно із п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту складає 539 грн, яка нараховується за ставкою 7,70 % від суми кредиту одноразово.

Відповідно до пункту 1.5.2 проценти за користування кредитом: 1 837, 50 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Пунктом 1.6 договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно п. 6.1. кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінет позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі та доступний через сайт чи відповідний мобільний додаток. Розміщенні в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору є пропозицією про укладення кредитного договору. Відповідь позичальника про прийняття пропозиції надається шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення з застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, який надсилається Товариством електронним повідомленням на мобільний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього кредитного договору.

Згідно довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 уклала договір 4413530 від 08.11.2021 року та підписала його одноразовим ідентифікатором J85230 08.11.2021 року, який було їй відправлено на номер +71.

Паспортом споживчого кредиту №4413530 від 08.11.2021 року визначені умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту.

Відповідно до анкети-заяви №4413530 від 08.11.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» погоджена сума кредиту, строк кредиту, ставка процентів.

Згідно платіжного доручення №60612895 від 08.11.2021 року ТОВ «Мілоан» перераховано коштів у сумі 7 000,00 грн ОСОБА_1 на кредитний рахунок №537541ХХХХХХ1922.

Згідно договору № 4413530 від 23 лютого 2022 року, між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги факторингу №81-МЛ, згідно з умовами якого кредитор передає, а новий кредитор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості.

Акт прийому передачі реєстру боржників від 23.02.2022 року до договору відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022 року, був підписаний ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №4413530 від 08.11.2021 року, яка надана позивачем, заборгованість за кредитним договором №4413530 від 08.11.2021 року становить 20 696,50 грн, яка складається з: простроченого тіла кредиту 7000 грн, прострочених відсотків- 13157,50 грн, заборгованості по комісіям 539 грн.

Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення, ТОВ «Міолан» здійснювало нарахування відсотків за період з 09.11.2021 року по 06.02.1022 року.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 , був укладений договір про споживчий кредит №4413530 від 08.11.2021 року, в якому були погоджені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк та порядок повернення коштів, умовами договору було передбачено оплату комісії за надання кредиту.

Сума заборгованості за тілом кредиту складає 7000 грн.

Згідно договору відступлення прав вимоги № 4413530 від 23 лютого 2022 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», до ТОВ «ФК «Кредит Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №№4413530 від 08.11.2021 року.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 000,00 грн та заборгованості за комісією в розмірі 539, 00 грн.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За умовами п. 1.3. кредитного договору №4413530 від 08.11.2021 року сторони погодили строк кредитування 30 днів з 08.11.2021 року, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 08.12.2021 року.

Відповідно до пункту 1.5.2 проценти за користування кредитом: 1 837, 50 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Кредит-Капітал» просило стягнути нараховані проценти, які розраховані станом на 06.02.2022 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) викладено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що кредитор не мав підстав здійснювати нарахування відсотків поза межами строку кредитування та вірно стягнув заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами в розмірі 1848,00 грн.

Суд першої інстанції вірно встановив, що в матеріалах справи відсутні докази пролонгації кредитного договору №4413530 від 08.11.2021 року.

Відповідно до п. 2.3.1.1 кредитного договору, для продовження строку кредитування позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Позивачем не надано доказів сплатити позивачкою комісії за управління та обслуговування кредиту або доказів погашення заборгованості по кредиту.

Тому висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав стягнення відсотків за користування кредиту поза межами строку кредитування є правильним та відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування на підставі ч. 2 другою ст. 625 ЦК України є необґрунтованими, оскільки з позовної заяви вбачається, що ТОВ «Кредіт Капітал» позовних вимог до відповідачки про стягнення коштів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, не заявляло.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, вірно застосував норми матеріального права та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ Фінансова компанія «Кредит Капітал» та стягнення заборгованості за кредитним договором № 4413530 від 08.11.2021 року в розмірі 9 387, 00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 848,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 539, 00 грн сума заборгованості за комісією.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-капітал»» залишити без задоволення.

Заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 січня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський