ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1354/25 Справа № 203/3076/24 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Паромовій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кравченко Олександри Олександрівни на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на квартиру у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на квартиру у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів, в якому просив визнати право власності за ним, ОСОБА_1 , на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 30,2 кв.м., загальною 48,5 кв. в порядку ст. 392 ЦК України.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу № 3027 від 19 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Лушкіною О.В., який втрачено через військові дії, а сам будинок перебуває на тимчасово окупованій території, де ведуться активні бойові дії, і зруйнований, у зв`язку з чим позивач подав заяву про пошкоджене майно в «Дії» 04 вересня 2022 року і є потерпілим у кримінальному провадженні, розпочатому за цим фактом, у зв`язку з чим він не може здійснювати свої правомочності власника, що унеможливить в подальшому отримання компенсації за пошкоджене майно.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено того, що відповідач Маріупольська міська рада, ставить під сумнів наявність права власності позивача на спірне нерухоме майно (право власності зареєстровано в Державному реєстрі, будь-які інші обтяження відповідача відсутні), як і не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав власника будь-якими іншими особами, що підтверджується тим, що відомості про спірний об`єкт нерухомого майна позивача внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто вказане нерухоме майно належить на праві власності позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що за офіційною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31 липня 2024 року за № 341007409 будинок АДРЕСА_1 зареєстрований 20 вересня 2006 року за реєстраційним номером 12893389 на праві власності в цілому за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 вересня 2006 року приватним нотаріусом Лушкіною О.В. за реєстровим № 3027 (а.с.44).

04 вересня 2022 року позивач через електронний застосунок «ДІЯ» подав заяву про зруйноване або пошкоджене майно, що зареєстрована за № 22-09--01 (а.с.41). До свого позову та заяви позивач додав фотокартки пошкодженого будинку (а.с.45-48).

12 червня 2024 року ОСОБА_1 за представництва адвоката Кравченко О.О. подав до Львівської обласної прокуратури заяву про вчинення кримінального правопорушення за фактом того, що 04 вересня 2022 року невідомими особами з числа армії рф, внаслідок вибуху від снаряда приватного будинку по АДРЕСА_1 , відбулася пожежа та весь будинок згорів разом з майном, що там перебувало, та за цією заявою 21 червня 2024 року Слідчим відділом УСБУ у Львівській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000182 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст. 438 КК України та розпочате досудове розслідування (а.с.78).

Постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Львівській області Вавричук Н.Я. у кримінальному провадженні № 0000182 Середу М.М. залучено потерпілим у цьому кримінальному провадженні (а.с.80).

22 серпня 2024 року Східне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції повідомило представнику позивача адвокату Кравченко О.О., що приватна нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Маріпольського районного нотаріального округу Лушкіної О. припинена по Маріупольському районному округу з 30 травня 2022 року і зобов`язано її передати усі документи нотаріального діловодства до Донецького обласного державного нотаріального архіву після закінчення воєнного стану, проте документи не передані.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено того, що відповідач Маріупольська міська рада, ставить під сумнів наявність права власності позивача на спірне нерухоме майно (право власності зареєстровано в Державному реєстрі, будь-які інші обтяження відповідача відсутні), як і не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав власника будь-якими іншими особами, що підтверджується тим, що відомості про спірний об`єкт нерухомого майна позивача внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто вказане нерухоме майно належить на праві власності позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із положеннями, зокрема, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав втрати останнім правовстановлюючих документів на такий об`єкт.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

Доводи апеляційної скарги про те, що для реалізації свого права вільно розпоряджатись своїм майном має бути наявний документ, який підтверджує належність цього об`єкту майна власнику і іншого способу захисту свого права, як звернення до суду у позивача немає, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки право власності на спірне майно ніким не оспорюється, більш того, наявні відомості про власника майна у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджує право власності на вказане майно саме за позивачем.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, є безпідставними та такими, що не впливають на правильність оскаржуваного рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кравченко Олександри Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова