Справа № 523/9711/24
Провадження №2/523/295/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2025 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі, справу за позовом -

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, що заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

Установив

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 175855 грн. 25 коп. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що завдана вчиненням ДТП.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що 08.12.2023 року о 17-45 години відповідач ОСОБА_2 , що керував автомобілем «Renault Megan», державний номер НОМЕР_1 , у м. Одесі, на перехресті вул. Церковна та вул. Отамана Головатого, не надав дорогу в русі автомобілю, що рухався в попутному напрямку по тій смузі руху на яку він мав намір перестроюватись, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно із постановою Суворовського районного суду від 09 січня 2024 р. причиною ДТП стало порушення ОСОБА_2 пункту 10.3 «Правил дорожнього руху», що спричинили пошкодження транспортних засобів та притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована СК «Альфа - Гарант». Після звернення позивачки до СК «Альфа - Гарант» страхова компанія сплатила останній 63000 грн.

Згідно правових позицій викладених в Постановах Верховного суду у справах №922/4013/17, №911/482/17, №910/12722/18 визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком авто-товарознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Таким чином, як зазначила позивачка, підтвердженням суми заподіяних збитків, які були нею понесені для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) будуть документи зі станції технічного обслуговування на підставі, яких сформована вартість відновлювального ремонту її автомобіля «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 . У даному випадку вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , складає 228845,25 грн.

Зазначений факт підтверджується наступними документами:

-акт узгодження № ЗР 000024 від 26.12.2023р.

-рахунок фактура № ИС - 00000131 від 06.03.2024р.

Таким чином, різниця між фактичним розміром завданої шкоди у наслідок ДТП яка відбулась 08.12.2023 та виплаченим страховим відшкодуванням становить 165845 (сто шістдесят п`ять тисяч вісімсот сорок п`ять) гривень, 25 копійок, котрі позивачка і просила стягнути з відповідача.

Крім того, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду, котру вона оцінила в 10000 гривень.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак надала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, підтримала позов та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 51).

Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся за встановленим місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованими повідомленнями. (а.с. 42,45,46,49,50), причин неявки суду не сповістив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позивачем не доведено свої позовні вимоги та в їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що 08.12.2023 року о 17-45 години відповідач ОСОБА_2 , що керував автомобілем «Renault Megan», державний номер НОМЕР_1 , у м. Одесі, на перехресті вул. Церковна та вул. Отамана Головатого, не надав дорогу в русі автомобілю, що рухався в попутному напрямку по тій смузі руху на яку він мав намір перестроюватись, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно із постановою Суворовського районного суду від 09 січня 2024 р. причиною ДТП стало порушення ОСОБА_2 пункту 10.3 «Правил дорожнього руху», що спричинили пошкодження транспортних засобів та притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (а.с. 6).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 08.12.2023 року о 17-45 години, є встановленим і доказуванню не підлягає.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована СК «Альфа - Гарант».

Суд критично ставиться до доказів вартості відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , у розмірі 228845,25 грн., котру встановлено актом узгодження № ЗР 000024 від 26.12.2023р. та рахунком фактурою № ИС - 00000131 від 06.03.2024р., оскільки доказів фактичного відновлення автомобіля стороною позивача не надано. Крім того, згідно наданих доказів, автомобіль автомобіля «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , 2007 року виготовлення, та сума коштів у розмірі 228845,25 грн., дещо менша, ніж вартість зазначеного автомобіля в цілому, а згідно доданих до матеріалів позову фото автомобіля після ДТП, характеру пошкоджень тощо, не відповідає реальній вартості відновлювального ремонту. Крім того, стороною позивача не надано висновок експертизи, котрою встановлено вартість відновлювального ремонту та доказів того, яку саме суду коштів відшкодувала позивачці страхова компанія.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частина друга ст. 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самою, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивача, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України" про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди від 31.03.95 N 4).

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Надання позивачем в якості доказів на підтвердження своїх позовних вимог копій постанови Суворовського районного суду м. Одеси та консультативні висновки з діагнозом «тривожний розлад», не є належними та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України.

Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 10000,00 грн., при цьому, жодним доказом такі вимоги не підтверджує, а тому суд відмовляє у задоволені вимог позову щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнанні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: … у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7,1-13,17- 18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, що заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення, а особами які не були присутні з дня отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя