Єдиний унікальний номер 341/169/25
Номер провадження 2-з/341/1/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Островська Н. І., ознайомившись із заявою представника позивача, адвоката Раврика І. Д., про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Раврик І. Д., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , з вимогою визнати недійсним заповіт від 03.09.2010, складений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Галицького нотаріального округу Коробчук М. В., зареєстрований в реєстрі № 998. Одночасно з позовом подано заяву про забезпечення позову, вмотивовану тим, що позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним заповіту від 03.09.2010, посвідченого приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі № 998. В ході з`ясування обставин справи відповідач повідомив позивачу про намір виготовити свідоцтво про право на спадщину за заповітом, та надалі відчужити спірне спадкове майно з метою уникнути цивільно-правової відповідальності, а також для подальшого унеможливлення виконання рішень, про визнання недійсним спірного заповіту.

Вважає, що без забезпечення позову у виді заборони вчиняти будь-які нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про спадщину на підставі оспорюваного заповіту від 03.09.2010 існує реальна і доведене небезпека того, що відповідач отримає свідоцтво про право на спадщину за заповітом, та надалі відчужить спадкове майно, що унеможливить виконання рішення суду, позбавить ефективного захисту прав позиваа.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 153 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із способів забезпечення позову відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В ст. 151 ЦПК України викладено вимоги до заяви про забезпечення позову, зокрема в заяві про забезпечення позову повинно бути вказано захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження вимог пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Виходячи зі змісту ст. ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на можливість в майбутньому щодо утруднення ефективного захисту або поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже обов`язком позивача є доведення правових підстав його заяви про забезпечення позову, доведення настання негативних наслідків у разі не забезпечення позову, доведення обставини не здійснення відповідних дій з метою зловживання процесуальними правами.

Отже, заява про забезпечення позову є необґрунтованою, до заяви не долучено жодного доказу, що підтверджуює ризики відчуження майна. Окрім цього, відповідач є спадкоємцем за заповітом з 01.07.2023 після смерті спадкодавиці. Про цей факт позивачу було відомо, оскільки 22.07.2021 особа звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за законом. Тобто, позивачем жодних дій з цього приводу з 2021 року не вчинялось. Не надано позивачем будь - яких доказів і на вчинення таких дій з боку відповідача.

З огляду на те, що ОСОБА_1 належним чином не доведено необхідності застосування заходу забезпечення позову, у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Раврика І. Д. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА