Провадження № 2/202/1415/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 січня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

25.11.2024 року позивач звернулася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з цим позовом до відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2024 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду даної справи.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26.11.2024 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначено, що в зареєстрованому шлюбі вона з відповідачем перебуває з 05.06.2020 року. Шлюб зареєстрований Індустріальним районним судом у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №158. Шлюбні відносини між ними припинені з листопада 2024 року, мешкають вони окремо. Позивач зазначає, що вона втратила до відповідача почуття любові і поваги через постійні приниження, погрози фізичним насиллям та образи з боку ОСОБА_2 і вважає, що подальше збереження родини не можливе, оскільки суперечить її принципам і моральним принципам збереження сім`ї. Зазначила, що наразі вони з відповідачем мають різний бюджет, кожен з них піклується виключно про себе. Дітей у шлюбі в них немає. На примирення вона не згодна. Тому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Борсук В.М., у судовому засіданні підтримали позовну заяву, зазначивши, що відповідач здійснював відносно неї фізичне насилля. ОСОБА_1 вимушена була піти зі своєї квартири за адресою: АДРЕСА_1 , і винаймати житло, що підтверджується договором найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , укладеним 14.11.2024 року. Саме через агресивну поведінку відповідача та побоюванням за власну безпеку та життя, а також те, що відповідачем були створені умови, неможливі для спільного проживання, ОСОБА_1 залишила свою квартиру. Спільного бюджету між сторонами не існує з кінця жовтня 2024 року, мешкають вони окремо.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в котрому просив відмовити в задоволенні позову.

У відзиві відповідачем зазначено, що однією сім`єю з позивачем проживають більше чотирьох років, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет. Як і в будь-якій родині, у них також бувають сварки, непорозуміння, однак для вирішення таких конфліктів потрібен певний час. Відповідач заперечує, що з його боку є психологічний тиск, погрози фізичною розправою, застосування фізичної сили, приниження позивача. Також відповідач вказує на те, що і зараз вони з ОСОБА_1 продовжують проживати за однією адресою, не зважаючи на побутові сварки.

Відповідачем у відзиві також заперечується стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3500 грн. На його думку, адвокатом не здійснювався збір будь-яких доказів, оскільки в матеріалах справи відсутні запити, відповіді на них та інші документи, які б вказували на те, що саме адвокатом Борсук В.М. здійснювалась підготовка та збір доказів по справі.

21.01.2025 відповідач ОСОБА_2 подав до канцелярії суду заяву, в котрій просив надати їм із ОСОБА_1 строк для примирення на шість місяців, зупинивши провадження у справі. В цій заяві ОСОБА_2 зазначено, що вони з позивачем люблять один одного, планують народити дітей, спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Вислухавши позивача ОСОБА_1 , її представника, адвоката Борсука В.М.,, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.06.2020 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис №158.

Сторони дітей не мають .

Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені з 02.11.2024 року, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мешкають окремо, спільне господарство не ведеться.

Факт не проживання сторін однією сім`єю з листопада 2024 року підтверджується укладеним 14.11.2024 року ОСОБА_1 із ОСОБА_3 договором найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що на час розгляду справи про розірвання шлюбу, спір про поділ майна між сторонами відсутній.

Розглянувши заяву ОСОБА_2 про надання строку на примирення і зупинення провадження у справі, вислухавши думку позивача ОСОБА_1 , яка категорично заперечувала проти надання строку для примирення з відповідачем, оскільки не бажає продовжувати з відповідачем спільне життя, побоюється за своє здоров`я із-за застосування останнім до неї фізичного насилля, суд в судовому засіданні відмовив відповідачеві у задоволені заяви про надання строку на примирення і зупинення провадження у справі.

Згідно частини 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частинах третій та четвертій статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до положень ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства .

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.11.2018 у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та відзначено, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком».

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За встановлених обставин, коли позивач категорично заперечує перебування у шлюбних відносинах з відповідачем, а шлюбні відносини фактично припинені, дітей сторони не мають, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сім`ї неможливе, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача .

Суд не наділений правом зобов`язувати, примусити сторону у справі зберегти шлюб, у разі якщо одна із сторін заперечує проти розірвання шлюбу. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, що узгоджується з правовим висновком в постанові Верховного Суду від 11.06.2019 року №605/434/18").

Таким чином, суд дійшов висновку про розірвання шлюбу між сторонами.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат з надання правової допомоги в розмірі 3 500,00 грн. суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи вказане питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 04 червня 2021 року по справі №380/887/20).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивача, адвокат Борсук В.М., надав суду договір про надання правничих (юридичних) послуг №7 від 21.11.2024 року, укладений між адвокатом Борсуком В.М. та ОСОБА_1 ; додаток відповідно до договору про надання юридичних послуг, укладеної між адвокатом Борсук В.М. та ОСОБА_1 ; Акт виконаних робіт по договору про надання правничих (юридичних) послуг №7 від 21.11.2024 року, укладеному з ОСОБА_1 по цивільній справі про розірвання шлюбу від 25.11.2024 року, згідно котрого вартість виконаних робіт становить 3 500,00 грн., з котрих: попереднє опрацювання матеріалів (консультація клієнта, опрацювання стратегії захисту клієнта в суді (1 год.) 500,00 грн.; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини та формування правової позиції (1 год.) 500,00 грн.; підготовка, збір доказів, роздруківка (копіювання документів), підготовка позовної заяви про розірвання шлюбу, сплата судового збору, подача позовної заяви до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська (5 год.) 2500,00 грн.; довідку від 25.11.2024 року, що видана Соловйовій А.П. про те, що вона, відповідно до Договору про надання правничих (юридичних) послуг №7 від 21.11.2024 року, сплатила адвокату Борсуку В.М. за виконану ним роботу гонорар у розмірі 3 500,00 грн., що відповідає Акту виконаних робіт від 25.11.2024 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №0998; копію ордеру про надання правничої допомоги Соловйовій А.П. в Індустріальному рай онному суді м.Дніпропетровська.

Відповідачем у судовому засіданні зазначено, що договір про надання правничих (юридичних) послуг №7 від 21.11.2024 року, що наданий позивачем в якості обґрунтування розміру витрат на правову допомогу, котру отримала ОСОБА_1 від адвоката Борсука В.М., не містить в своєму переліку послуги як «попереднє опрацювання матеріалів» та «опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини». Зокрема пунктами 1.1 та 1.2 даного Договору взагалі не визначено такі послуги, на які посилається позивач та які були надані позивачеві згідно переліку визначеного «актом виконаних робіт…». Тому відповідач зазначає, що послуги «попереднє опрацювання матеріалів» та «опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини» загальною вартістю 1000 грн., що визначені актом виконаних робіт не підлягають відшкодуванню.

Судом не можуть бути прийняті до уваги такі доводи відповідача в заперечення стягнення з нього на користь позивача судових витрат з надання правової допомоги в розмірі 3 500,00 грн.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 відступлено від правового висновку КЦС ВС щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідного для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, визначивши, що учасник справи повинен деталізувати опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінюванні такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

З огляду на зазначене, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , а доводи відповідача щодо необґрунтованості витрат на професійну правничу допомогу, не заслуговують на увагу, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 3 500,00 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 4,5,12,81,141, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05.06.2020 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №158, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), судовий збір у розмірі 1 211,20 (тисяча двісті одинадцять грн. і двадцять коп.) грн. та судові витрати з надання правничої допомоги в розмірі 3 500,00 (три тисячі п`ятсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.