РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/6306/24

Провадження №: 2/755/2591/25

"22" січня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Гончарука В.П.

за участі секретаря - Гриценко О.І.

представника позивача - Сорока М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму відшкодування шкоди у розмірі 75 948,62 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 липня 2023 року близько 19 години 36 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Део», державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вул. Шептицького та вул. Нестайка, у м. Києві, перед зміною напрямку руху, а саме на регульованому перехресті при повороті ліворуч, не надав переваги автомобілю «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, водій авто «Тойота» різко змінив напрямок руху та скоїв наїзд на світлофорний об`єкт, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 та світлофорного об`єкту з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху України.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до Звіту 12-D/14/03 від 10.01.2024 року ФОП « ОСОБА_3 » вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 148 679,20 грн., а матеріального збитку без ПДВ 72 730,58 грн.

Після настання страхового випадку, власник пошкодженого транспортного засобу «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , звернулася до ТДВ «СК «КРЕДО» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Оскільки даний випадок є страховим, ТДВ «СК «КРЕДО» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 72 730,58 грн., шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок позивача, що підтверджується платіжним квитанціями.

Таким чином, страховиком винуватця ДТП відшкодовано позивачу не всю суму збитку, а тому позивач має право вимагати від відповідача, як винуватця ДТП, відшкодування різниці між виплаченою сумою страхового відшкодування та розміром фактично понесених збитків.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду неврученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання».

30 вересня 2024 р. була постановлено ухвала про розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, так -як у суду виникла необхідність про з`ясування обставин, що стосуються предмета доказування саме в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позову, обгрунтовуючи це тим, що вартість відновлювального ремонту , який необхідний для усунення механічних пошкоджень заподіяних автомобілю «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок ДТП складає 148 679,2 грн., страховик ТДВ «СК «КРЕДО» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 72 730,58 грн. з врахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу да ПДВ, в зв`язку з чим різницю в розмірі 75 948,62 грн. повинен компенсувати винна особа в ДТП, а саме відповідач ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свою позицію посиланням на судову практику та повністю підтримавши обставини, що викладені в позовній заяві.

Відповідач в зал судового засідання не з`явився, сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справив суді.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.

За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

Заслухавши думку учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В судовому засіданні встановлено, цивільно-правова відповідальність ТЗ «Део», державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «СК «КРЕДО» згідно договору № 214032538.

10 липня 2023 року близько 19 години 36 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Део», державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вул. Шептицького та вул. Нестайка, у м. Києві, перед зміною напрямку руху, а саме на регульованому перехресті при повороті ліворуч, не надав переваги автомобілю «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, водій авто «Тойота» різко змінив напрямок руху та скоїв наїзд на світлофорний об`єкт, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 та світлофорного об`єкту з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху України.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року за № 755/10153/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до Звіту 12-D/14/03 від 10.01.2024 року ФОП « ОСОБА_3 » вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ автомобілю «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин складає 83584,69 грн.

Після настання страхового випадку, власник пошкодженого транспортного засобу «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , звернулася до ТДВ «СК «КРЕДО» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Оскільки даний випадок є страховим, ТДВ «СК «КРЕДО» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 72 730,58 грн., шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок позивача, що підтверджується платіжним квитанціями.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

За нормою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.

Положення пункту 38.2.1 (г) статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) встановлюють, що страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року дійшла висновку, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У разі недостатності страхової виплати, різниця сплачується потерпілому винною особою.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідальність відповідача була застрахована.

Після настання страхового випадку, позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, та отримав страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності, але при цьому розмір ліміту страхового відшкодування в ході судового розгляду встанволено не було, так -як учасниками процесу не було надано до суду копії полісу страхування та не було заявлено відповідне клопотання про вітребування доказів.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (статті 9, 22 - 31, 35, 36 Закону).

В свою чергу, статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави дійти висновку, що, в даному випадку, страховик виплачує страхове відшкодування в розмірі оціненої шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, а в іншій частині відшкодування покладається на винну особу, так як між відповідачем та його страхувальником укладено договір обов`язкового страхування.

Розрахунок оціненої шкоди здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 якої відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності колісного транспортного засобу (КТЗ) чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

З аналізу вищенаведених обставин, судом встановлено, що страховиком винуватця ДТП відшкодовано спричинені його страхувальником збитки в межах страхового ліміту та з врахуванням зносу в розмірі 72 730,58 грн., що не покриває в повній мірі виплачену страховиком потерпілої сторони суму страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого під час ДТП автомобіля.

Таким чином, предметом спору в даному позові є відшкодування недостатньої, на думку позивача, суми страхового відшкодування, сплаченого ним за відновлювальний ремонт пошкодженого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20).

Таким чином, ТДВ «СК «КРЕДО» як страховик цивільно-правової відповідальності власника транспортного «Део», державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до чинного законодавства здійснило виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, а тому відповідно до статті 1191 ЦК України та п. 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після проведення такої виплати, у позивача, виникло право вимоги до винуватця ДТП.

Враховуючи, що сума страхового відшкодування, виплаченого ТДВ «СК «КРЕДО», в рахунок відшкодування вартості майнового збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує повернуту позивачу ТДВ «СК «КРЕДО», як страховиком винуватця ДТП, суму страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром виплаченого страховиком страхового відшкодування потерпілій стороні та отриманим страховим відшкодуванням від страховика винуватця ДТП.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем та його представником не надано до суду належних та допустимих доказів в обгрунтування стягнення різниці між фактично виплаченою страховиком потерпілої сторони сумою страхового відшкодування, що є вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, та сумою повернутого страховиком винуватця ДТП страхового відшкодування, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, що складає 75 948, 62 грн.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України .

На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 988, 1166, 1187, 1188, 1191, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задовленні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Повний текст судове рішення складено 27.01.2025 р.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 місця: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3

Суддя: