Справа № 383/1950/23
Номер провадження 2/383/32/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді - Бондаренко В.В.,

при секретарі судового засідання - Могиленко В.М.,

за участю:

представника позивача - адвоката Пономарьова О.В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Рижкової В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 мотоциклу LIFAN, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причепу АМС Старконь, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіля ВАЗ 21063, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіля SUBARU FORESTER, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , залишивши їх у власності ОСОБА_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 08.06.2002 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі та спільного проживання ними було набуте заявлене до поділу майно, яке є спільною сумісною власністю сторін по справі, розподілу якого добровільно не відбулося та згоди щодо поділу якого сторонами не досягнуто (а.с.1-5).

05.02.2024 року представник відповідача адвокат Рижкова В.О. подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, оскільки автомобіль SUBARU FORESTER та причіп АМС «Старконь» придбаний відповідачем за власні кошти, отримані ним у жовтні 2019 року від департаменту фінансів Міністерства оборони України як одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, які він отримав на особистий рахунок. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, адже право спільної сумісної власності на заявлене до поділу майно не встановлено, не визначено частку кожного з них, не встановлено та не досліджено порядок використання даного майна, так як мотоцикл LIFAN знаходиться в користуванні спільного сина та відповідач в будь-який момент може за бажанням позивача передати його у власність сину. Вважає, що вимоги позивача направлені на введення відповідача в скрутне матеріальне становище, так як стягнення з нього грошової компенсації стане для відповідача тягарем (а.с.38-40).

Ухвалою суду від 21.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.22-23).

Ухвалою суду від 19.02.2024 року за клопотанням позивача призначено по справі автотоварознавчу експертизу, на час проведення якої зупинено провадження у справі (а.с.96-98).

Ухвалою суду від 03.05.2024 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання (а.с.138).

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що заявлене до поділу майно придбане за спільні кошти подружжя під час шлюбу. Відповідач під час шлюбу жив, харчувався за її рахунок (кошти), які вона в тому числі отримувала від заробітків за кордоном. Відповідач повідомляв їй, що отримував лише 3 тис. гривень пенсії. Бажає отримати грошову компенсацію своєї части в спільному майні для придбання житла спільному сину. Відповідач на даний час має постійний стабільний дохід, так як отримує велику військову пенсію, а також працює, де отримує хорошу заробітну плату, має квартиру, будинок та земельну ділянку. Мотоциклом користується їх спільний син ОСОБА_3 , та хоче щоб він в подальшому залишився у його користуванні.

Представник позивача адвокат Пономарьов Олег Валентинович позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Своїм правом надати відповідь на відзив сторона позивача не скористалась.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що мотоцикл LIFAN LF175-2E, причіп АМС 500 «Старконь» та автомобіль SUBARU FORESTER придбав під час перебування в шлюбі з позивачем за власні кошти, отримані від держави у виді одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому як військовослужбовцю інвалідності, автомобіль ВАЗ 21063 придбаний за спільні кошти подружжя. Підтримав відзив на позовну заяву. Автомобіль SUBARU FORESTER бажає залишити у своїй власності.

Представник відповідача адвокат Рижкова Вікторія Олегівна в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши сторони та їхніх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований 08.06.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №70, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 (а.с.10).

Під час шлюбу ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога в зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 в сумі 480250 грн., що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №30 від 02.01.2024 року (а.с.45) та виписками по рахункам ОСОБА_1 відкритих в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (а.с.47-57).

Під час шлюбу, укладеного між сторонами, на ім`я відповідача було зареєстровано наступні транспортні засоби:

12.08.2021 року на підставі посвідчення митниці НОМЕР_8 від 05.07.2021 року, виданого Одеською митницею ДФС - автомобіль марки SUBARU, моделі FORESTER, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

04.12.2019 року на підставі договору №3543/2019/1805462 від 04.12.2019 року, укладеного у Територіальному сервісному центрі 3543 - автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

25.02.2020 року на підставі договору №200217/14П від 17.02.2020 року, укладеного у Територіальному сервісному центрі 3543 - причіп марки АМС, модель 500 «Старконь», 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

03.07.2020 року на підставі договору №7772-2020-4706 від 27.05.2020 року, укладеного у Територіальному сервісному центрі 3543 - мотоцикл марки LIFAN, моделі LF175-2E, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується листом №31/11/3543-799 від 23.12.2023 року Територіального сервісного центру 3543 в Кіровоградській області (філія ГСЦ МВС) Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС Головного сервісного центру МВС (а.с.30-31).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №461/24-27 від 30.04.2024 року (а.с.109-135):

середня ринкова ціна колісного транспортного засобу мотоцикла LIFAN LF175-2E, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2020 року виготовлення, станом на 29.03.2024 року складає 38299 грн. 70 коп.;

ринкова вартість колісного транспортного засобупричіпу АМС 500 «Старконь», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2019 року виготовлення, станом на 29.03.2024 року складає 24647 грн. 13 коп.;

ринкова вартість колісного транспортного засобуВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1984 року виготовлення, станом на 29.03.2024 року складає 27176 грн. 63 коп.;

ринкова вартість колісного транспортного засобуSUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2011 року виготовлення, станом на 29.03.2024 року складає 420472 грн. 15 коп.

В період з 16.11.2016 року по 24.04.2020 року позивач працювала у Фінляндії та отримувала дохід, про що свідчить підтвердження трудової зайнятості (а.с.74), а також довідка про доходи (а.с.76).

В період з 1 кварталу 2015 року по 4 квартал 2020 року позивач періодично отримувала державну та соціальну матеріальну допомогу, а також соціальні виплати, що підтверджується відомістю з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору (а.с.78-80).

Крім того, в період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2023 року позивач отримувала соціальні виплати, що підтверджується відомістю з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору (а.с.81-84).

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що проживала з батьком відповідача з 2003 року по 2016 рік, підтримує зв`язок з позивачем. Позивач працювала та спільно проживала з відповідачем. Мотоцикл, причіп, автомобіль та авто «Жигули» сторони придбали за спільні кошти, що їй відомо зі слів позивача. Відповідач ніде не працював з 2003 року.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що знає сторін як сусідів, які після укладення шлюбу жили в гуртожитку. Позивач працювала, а відповідач працював періодично. У 2015 році позивач їздила на заробітки в Фінляндію. Приблизно 10 років назад за кошти позивача сторони придбали стареньке авто. Сучасне авто сторони придбали разом за кошти, які надала позивач. Також разом придбали мотоцикл в період з 2015 року по 2024 рік. Все майно сторонами придбано за кошти, які заробила позивач в Фінляндії.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що є племінницею позивача. Їй відомо, що за час спільного проживання сторони придбали два автомобілі, а саме SUBARU і «Жигули», причіп та мотоцикл. Зі слів позивача їй відомо, що позивач заробляла гроші працюючи в Фінляндії з 2015 року. Відповідач працював приблизно два роки водієм на хлібзаводі, до служби в ЗСУ не працював.

Пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджують пояснення позивача щодо отримання нею регулярного доходу.

Предметом спору є стягнення грошової компенсації в порядку поділу майна подружжя в зв`язку з конфліктною ситуацією між сторонами (подружжям) та неможливості досягти згоди щодо порядку поділу вказаного вище майна.

Частиною першою статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до частини другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Щодо належності заявленого до поділу майна.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №686/24029/14-ц одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відноситься до соціальних виплат.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Оскільки спірна грошова допомога нарахована та виплачена відповідачу, однак фактично отримана відповідачем під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вказаних вище норм матеріального права ці кошти є об`єктом права спільної сумісної власності сторін як подружжя та відповідно підлягають поділу між сторонами в якості поділу майна подружжя.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі №725/6543/18, в ухвалі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року в справі №585/2285/18.

Отже, суд відхиляє посилання сторони відповідача на те, що мотоцикл марки LIFAN, моделі LF175-2E, причіп марки АМС, модель 500 «Старконь», та автомобіль марки SUBARU, моделі FORESTER, придбані під час шлюбу відповідачем за власні кошти, отримані від Міністерства оборони України у виді одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому як військовослужбовцю інвалідності, оскільки вказані кошти є об`єктом права спільної сумісної власності сторін як подружжя, а тому на всі об`єкти цивільних прав, придбані за ці кошти поширюється правовий режим спільного сумісного майна подружжя.

Визначена статтею 60 СК України презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, з урахуванням обставин справи щодо перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2002 року та набуття ними під час цього шлюбу вказаного вище майна свідчать про спільну сумісну власність подружжя на заявлене до поділу майно, що узгоджується з вказаними вище нормами матеріального права.

Враховуючи викладені обставини, зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, суд вважає, що спірні колісні транспортні засоби, а саме автомобіль марки SUBARU, моделі FORESTER, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; причіп марки АМС, модель 500 «Старконь», 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; мотоцикл марки LIFAN, моделі LF175-2E, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, частки кожного з яких є рівними.

Щодо способу поділу майна подружжя.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Крім того, відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до вимог СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Як встановлено судом, подружжям за час шлюбу набуто у власність вищевказані колісні транспортні засоби, згоди щодо поділу яких сторони не досягли.

Отже, вимоги позивача про визнання за відповідачем права власності на транспортні засоби і стягнення на її користь відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цих неподільних речей шляхом виділення їх у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби. Отже, внаслідок його виділення у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на транспортний засіб припиняється.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 року №209/3085/20 виснувала, що приписи частин 4, 5 ст.71 СК України і ст.365 ЦК України з урахуванням принципу розумності треба розуміти так: а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч.4 ст.71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч.2 ст.364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі.

Крім того, ВП ВС відступила від сформульованого, зокрема, у постановах ВСУ від 13 січня 2016 року у справі №6-2925цс15 та КЦС ВС від 29 серпня 2019 року у справі №371/1369/15-ц висновку, що для вирішення питання про застосування ч.2 ст.364 ЦК України юридичне значення має те, чи сплачує співвласник-відповідач, який володіє та користується спільним майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, чи спроможний співвласник-відповідач виплатити співвласникові-позивачеві грошову компенсацію вартості його частки, і чи не буде така виплата надмірним тягарем.

Позивач просила в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути на її користь з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частки спірних транспортних засобів, кожен з яких є неподільною річчю. При цьому судом встановлено, що заявлене до поділу майно на час вирішення спору не припинило своє існування та не відчужене відповідачем третім особам без згоди позивача, а тому може бути предметом поділу. Позивачем не обґрунтовано підставу стягнення на її користь з відповідача грошової компенсації її частки зі всього обсягу заявленого до поділу спільного сумісного майна набутого подружжям, однак бажає, щоб мотоцикл LIFAN залишився в користуванні її сина. Відповідач заперечує проти стягнення з нього грошової компенсації вартості половини всього заявленого до поділу майна, так як є інвалідом третьої групи, у зв`язку з чим отримує пенсію, яка для нього є основним джерелом доходу, а стягнення з нього грошової компенсації вартості всього спільного майна подружжя може поставити його в скрутне матеріальне становище.

Найбільшу ринкову вартість із спірного майна має автомобіль марки SUBARU, моделі FORESTER, яка станом на 29.03.2024 року складає 420472 грн. 15 коп., який відповідач бажає залишити у своїй власності. Сукупна ринкова вартість іншого заявленого до поділу майна станом на 29.03.2024 року складає 90123,46 грн. (38299,70 грн. + 24647,13 грн. + 27176,63 грн. = 90123,46 грн.).

Таким чином, частка позивача у спільній сумісній власності на автомобіль марки SUBARU, моделі FORESTER, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ринкова вартість якого станом на 29.03.2024 року складає 420472 грн. 15 коп., частково може бути компенсована за рахунок іншого неподільного майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя (сторін), а саме за рахунок наступних транспортних засобів: мотоцикл марки LIFAN, моделі LF175-2E, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіп марки АМС, модель 500 «Старконь», 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , сукупна ринкова вартість яких станом на 29.03.2024 року складає 90123,46 грн., з огляду на що вони в порядку поділу спільного майна подружжя підлягають виділу у власність ОСОБА_2 .

Отже, суд вважає, що поділ спільного майна подружжя має відбуватись з урахуванням принципу розумності та справедливого балансу інтересів сторін, які в даному спорі свідчать про те, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 грошова компенсація в розмірі 165174 грн. 35 коп. різниці між ринковою вартістю частки позивача у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки SUBARU, моделі FORESTER, який підлягає виділу відповідачу, та ринковою вартістю іншого майна, яке підлягає виділу позивачу.

Розрахунок грошової компенсації: 420472,15 грн. (вартість майна виділеного у власність відповідача) + 90123,46 (сукупна вартість майна виділеного у власність позивача) = 510595,61 грн. (загальна вартість спільного майна подружжя, що підлягає поділу) ? 2 = 255297,81 грн. (вартість ідеальної (1/2) частки майна кожного із подружжя).

255297,81 грн. - 90123,46 = 165174,35 грн. (розмір грошової компенсації різниці між вартістю загального розподіленого майна, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 ).

Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві в сумі 165174,35 грн. сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. Отже, твердження сторони відповідача про те, що вимоги позивача направленні на введення відповідача в скрутне матеріальне становище так як стягнення з нього грошової компенсації стане для відповідача тягарем є хибним.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, так як в задоволенні інших вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частки наступних транспортних засобів: мотоцикл марки LIFAN, моделі LF175-2E, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіп марки АМС, модель 500 «Старконь», 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , із залишенням цього майна у власності ОСОБА_1 слід відмовити.

Заперечення відповідача щодо обрання позивачем неналежного способу захисту свого права, адже права спільної сумісної власності на заявлене до поділу майно не встановлено, не визначено частку кожного з них, не встановлено та не досліджено порядок використання даного майна, суд відхиляє з так як при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

30.10.2024 року позивач подала до суду заяву про розмір судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій просила в разі задоволення позову стягнути з відповідача на її користь 25000 грн. 00 коп. понесених витрат на професійну правничу допомогу та 21203 грн. 90 коп. витрат на проведення автотоварознавчої експертизи (а.с.177-179).

На підтвердження заявленого до відшкодування розміру судових витрат позивачем до матеріалів справи надано:

договір №28 про надання правової (правничої) допомоги від 11.07.2023 року, укладений між адвокатським бюро «Олега Пономарьова», в особі керуючого бюро Пономарьова Олега Валентиновича та ОСОБА_2 , у пункті 3.1 якого сторони визначили, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору (а.с.180);

додаткову угоду №1 від 05.09.2023 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.07.2023 року, укладену між адвокатським бюро «Олега Пономарьова», в особі керуючого бюро Пономарьова Олега Валентиновича та ОСОБА_2 , у пункті 2.1 якої сторони узгодили, що за надання правової (правничої) допомоги, а саме представництво інтересів позивача в суді, аналіз судової практики щодо спорів про поділ спільного майна подружжя, підготовка та подання позовної заяви, клопотань, заяв, тощо, учать у судових засіданнях в суді першої інстанції становить фіксований розмір гонорару 25000 грн. (а.с.181);

акт приймання-передачі №1 наданої правової (правничої) допомоги від 30.10.2024 року (а.с.182);

рахунок №1/28/23 від 30.10.2024 року оплати за надання правової допомоги на суму 25000 грн. (а.с.183);

квитанцію про оплату витрат на проведення експертизи в сумі 21203 грн. 90 коп. (а.с.184).

02.12.2024 року представник відповідача адвокат Рижкова В.О. подала клопотання про зменшення розміру судових витрат, в якому просить у разі задоволення позову зменшити розмір заявлених позивачем судових витрат до 5000 грн. (а.с.193-194). Зазначила, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих експертом послуг. Крім того, зазначила, що відсутнє платіжне доручення на підтвердження фактично понесених витрат.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження №61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

З урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, її складності та тривалості розгляду, необхідних процесуальних дій сторони, оцінивши надані позивачем докази на підтвердження факту понесених витрат на правничу допомогу, принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат та зважаючи на те, що позов задоволено частково, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню на суму 16175 грн. 00 коп.

Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатом розгляду справи позовні вимоги задоволено частково, тому з урахуванням принципу пропорційності розміру задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 1651 грн. 77 коп., а також витрати на проведення експертизи в сумі 13718 грн. 88 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_1 у власність автомобіль марки SUBARU, моделі FORESTER, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ринкова вартість якого станом на 19.03.2024 року складає 420472 грн. 15 коп.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_2 у власність:

мотоцикл марки LIFAN, моделі LF175-2E, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ринкова вартість якого станом на 19.03.2024 року складає 38299 грн. 70 коп.;

причіп марки АМС, модель 500 «Старконь», 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість якого станом на 19.03.2024 року складає 24647 грн. 13 коп.;

автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ринкова вартість якого станом на 19.03.2024 року складає 27176 грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці між ринковою вартістю виділеного їй майна та її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки SUBARU, моделі FORESTER, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , в розмірі 165174 (сто шістдесят п`ять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 35 коп.

В задоволенні інших вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частки наступних транспортних засобів: мотоцикл марки LIFAN, моделі LF175-2E, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіп марки АМС, модель 500 «Старконь», 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , із залишенням цього майна у власності ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1651 грн. 77 коп., витрати на проведення експертизи в сумі 13718 грн. 88 коп., а також витрати на правничу допомогу в сумі 16175 грн. 00 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 03.02.2025 року.

Суддя В.В. Бондаренко