Справа № 285/5674/24
Номер рядка звіту 17
РІШЕННЯ

іменем України

"29" січня 2025 р. с-ще Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Заполовського В.В.

за участю секретаря с/з Лук`янчук Т.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Дерюгіна Х.Б. звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №0 про надання споживчого кредиту від 01.11.2017 року в розмірі 23204,80 грн.

Вимоги мотивує тим, що між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №0, відповідно до умов якого відповідачу було надано споживчий кредит у розмірі 19000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кошти згідно умов договору.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач, у порушення умов договору, своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за вказаним договором.

22.07.2021 року між АТ «Укрсиббанк» та позивачем укладено договір факторингу №218, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №0.

Відповідачем не виконані належним чином договірні зобов`язання та станом на дату подання позову його заборгованість перед позивачем становить 23204,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 18835,17 грн., заборгованість за відсотками - 4369,63 грн. У зв`язку з цим позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

15.01.2025 року представник відповідача адвокат Гуменюк О.В. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому вказав, що не визнає позовні вимоги, просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник відповідача зазначив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором у формі довідки не містить деталізації щомісячних нарахувань за кредитом відповідно до умов договору, їх сплати та прострочення сплати, що дало б можливість визначити дійсний розмір заборгованості.

Крім того, як вбачається з умов кредитного договору позичальник отримав кредит в сумі 19000,00 грн., а за графіком платежів повинен був сплатити відсотки за користування кредитом в сумі 20159,52 грн., а всього 39159,52 грн. При цьому згідно виписок про рух коштів відповідачем в період з 02.11.2018 року по 20.05.2020 року сплачено кошти в загальній сумі 41328,75 грн.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В позовній заяві представник позивача просила розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, представник відповідача надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, а також вказав, що позові вимоги не визнає в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Як встановлено судом ОСОБА_1 звернувся до АТ «УкрСиббанк» та підписав анкету-заявку на надання споживчого кредиту від 01.11.2017 року, в якій просив надати йому споживчий кредит строком на 24 міс. в розмірі 19000,00 грн. та кредитну картку з максимальною сумою ліміту 50000,00 грн. та максимальною процентною ставкою 60% річних, строк дії ліміту кредитування 24 місяці. (а.с. 12).

01.11.2017 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку.

Згідно з п.4.1 договору банк відкриває позичальнику та обслуговує на умовах тарифного плану ОСОБА_2 «Шопінг картка», окремий картковий рахунок № НОМЕР_1 , який використовується згідно з режимом поточного рахунку. Сторони домовились, що цей договір містить заяву клієнта на відкриття карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається.

Відповідно до п.4.2. договору строк дії ліміту кредитування 24 місяці з дати встановлення ліміту (з можливістю подальшої пролонгації); процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки 55,00% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями 55,00% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями, для яких діє пільговий період 0,0001% річних.

Відповідно до п.4.3. договору орієнтовна сукупна вартість користування додатковим кредитом: розрахунок карткою в терміналі 8000 грн., орієнтовна сукупна вартість додаткового кредиту абсолютне подорожчання кредиту 3086,60 грн./3773,70 грн., реальна процентна ставка 38,6%/47,2%. (а.с. 13-15).

Як вбачається з виписок руху коштів по рахунку картки з лімітом в період з 26.08.2018 року по 25.06.2021 року на адресу ОСОБА_1 направлялись повідомлення про необхідність поповнення його карткового рахунку, щоразу на різні суми, від 923,11 грн. до 12500,00 грн.

У повідомленнях, які містяться у виписках руху коштів по рахунку картки з лімітом в період з 26.06.2021 року по 25.07.2021 року та з 26.07.2021 року по 25.08.2021 року зазначено, що про необхідність поповнення його карткового рахунку на суму 0,00 грн. Також відображено, що 21.07.2021 року була проведена операція на рахунку, тип операції зарахування коштів на суму 23204,80 грн. (а.с. 21-68).

22.07.2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» було укладено договір факторингу №218, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами у паперовому вигляді.

Відповідно пунктів 4.1, 4.2 договору факторингу, право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у фактора виникає в день підписання акту приймання-передачі права вимоги (Додаток №1.2 до цього Договору), за умовами сплати фактором суми фінансування у порядку, визначеному Договором. Після підписання акту приймання-передачі права вимоги клієнт втрачає права на будь-які платежі боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами, за якими право вимоги перейшло до фактора. (а.с. 73-77).

22.07.2021 року представниками АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» було підписано Акт приймання-передачі права вимоги за договором факторингу №218 від 22.07.2021 року. (а.с. 79).

Згідно ксерокопії витягу з реєстру боржників до договору факторингу №218 від 22.07.2021 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» від АТ «УкрСиббанк» перейшло право вимоги за кредитним договором №0, боржник ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 23204,80 грн. (а.с. 78).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №0 від 01.11.2017 року, станом на дату подання позову загальна сума заборгованість ОСОБА_1 становить 23204,80 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 18835,17 грн., заборгованість за відмотками 4369,63 грн. (а.с. 20).

Однак, враховуючи, що згідно з наданою позивачем інформацією про рух коштів по рахунку картки з лімітом за період 26.06.2021 року - 25.08.2021 року заборгованість відповідача відсутня, наданий позивачем розрахунок заборгованості неможливо вважати розрахунком у розумінні цього поняття, оскільки жодних розрахунків, як таких він не містить, а фактично являє собою таблицю, яка складається із двох рядків та чотирьох колонок, зміст яких наступний: «заборгованість за тілом кредиту - 18835,17 грн., заборгованість за відсотками - 4369,63 грн., заборгованість за комісією 0.00 грн., загальна сума заборгованості -23204,80 грн.

Жодних даних про дату його проведення, дату і суму отриманих кредитних коштів в межах ліміту кредитування, період нарахування заборгованості, порядок формування суми заборгованості за основним боргом та період її виникнення, порядок нарахування суми відсотків вказаний розрахунок не містить та суперечить виписці про рух коштів по рахунку картки з лімітом, в якому відображено погашення кредитної заборгованості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до руху коштів по рахунку картки з лімітом, розрахунковий період з 26.06.2021 року по 25.07.2021 року на початок періоду заборгованість становила 23204,80 гривень, на кінець періоду - 0,00 грн. Також відображено зарахування коштів в сумі 23204,80 грн.

Отже, відповідно до руху коштів по рахунку з лімітом (розрахунковий період з 26.06.2021 року по 25.07.2021 року) дата операції з повного погашення заборгованості -21.07.2021 року. Договір факторингу №218 укладений 22.07.2021 року, дата платіжного доручення №35473 про сплату фактором суми фінансування 22.07.2021 року, реєстр боржників до договору факторингу №218 від 22.07.1021 року підписано сторонами договору також 22.07.2021 року.

З наведених письмових доказів вбачається, що грошові кошти в сумі 23204,80 грн. надійшли на картковий рахунок відповідача 21.07.2021 року, тобто раніше, ніж було укладено вищезазначений договір факторингу від 22.07.2021 року та сплачено плату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 60-62, 65 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 року, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17, від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.

Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.

У частині третій статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Відповідно до висновків Верховного Суду у вказаних постановах, на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку систематизується інформація, що міститься в первинних документах. Відповідальність за будь-які розбіжності, що містяться у первинних документах та регістрах бухгалтерського обліку, несуть особи, які склали та підписали ці документи, власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством. Самі лише регістри синтетичного та аналітичного обліку не є належним та достатнім доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, якщо інформація, відображена в них, не підтверджена первинними документами. Тобто регістри синтетичного та аналітичного обліку є доказом повернення боргу за умови, що інформація, яка в них відображена, підтверджена первинними документами.

Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.

Як встановлено з матеріалів справи позивачем не надано банківської виписки з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 , тобто первинних документів про здійснення між сторонами фінансових операцій за період з дня укладення кредитного договору - 01.11.2017 року до 26.08.2018 року, а також не надано розрахунку заборгованості з відображенням дати та суми отриманих кредитних коштів, їх погашення, нарахування відсотків, а тому відсутні докази, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, період нарахування процентів, період прострочення платежів.

Враховуючи наведені вище і встановлені судом обставини справи та зазначені норми права, суд дійшов висновку про недоведеність обставин, які мають значення для справи і на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, не надання позивачем належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості відповідача.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю позовних вимог.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано договір про надання правової допомоги №95 від 10 січня 2025 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Гуменюком О.В., розрахунок до договору про надання правової допомоги від 10.01.2025 року, відповідно до якого адвокатом надано послуги, а саме: усна консультація з вивченням документів, вартість послуги 2000,00 грн.; складання процесуальних документів вартість послуги 4000,00 грн.; представництво інтересів клієнта в суді 1 інстанції 2000,00 грн. Також додано квитанцію до прибуткового касового ордеру від 10.01.2025 року, відповідно до якої Гонгало В.Р. сплатив 8000,00 грн. на підставі договору №95 від 10.01.2025 року.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що наявні в матеріалах справи документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному заявником розмірі з іншої сторони.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, виходячи із предмету спору, обґрунтованості витрат, пропорційності (співмірності) до предмета спору, враховуючи, що в судове засідання суду адвокат не з`явився, справа була розглянута в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами, суд вважає, що витрати відповідача на послуги адвоката в сумі 8000,00 грн. є завищеними, неспівмірними з предметом спору, складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та не відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій представником відповідача, обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача, до суми 6000 грн.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 634, 638, 639, 642, 1048, 1049, 1054, 1055, 1077, 1082 ЦК України, ст.ст.81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» (, НОМЕР_2 , банк отримувача АТ «Креді Агріколь Банк», місце реєстрації: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28) на користь ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. В. Заполовський