ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/104/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року в складі судді Тимош О.М. у справі № 643/13497/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі ПрАТ «СК «АРКС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Позов мотивовано тим, що 06 серпня 2020 року між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування майна №101511ив0я, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням та користування нерухомим майном.

В цей же день була укладена додаткова угода №1 до Договору добровільного страхування майна №101511ив0я, предметом якої страхування є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням та користуванням нерухомим майном квартирою АДРЕСА_1 .

13 липня 2021 року застраховану квартиру було залито водою. Комісією у складі представників дільниці № 32 КП «Жилкомсервіс» складено акт про затоплення від 15 липня 2021 року, відповідно до якого затоплення відбулося з розташованої поверхом вище квартири АДРЕСА_2 . Вказану подію визнано страховим випадком та на підставі кошторису відновлюваного ремонту, страхового акту № ARX2834373 від 28 липня 2021 року ПрАТ «СК «АРКС» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 24 626,16 грн.

На підставі договору дарування, посвідченого 08 липня 1998 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою № 3-2514 власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 .

Зважаючи, що завдання матеріальної шкоди власнику квартири АДРЕСА_1 сталося внаслідок недбалого відношення відповідача по утриманню належного їй майна, ПрАТ «СК «АРКС» просило стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 24 626,16 грн, а також судові витрати.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року позов ПрАТ «СК «АРКС» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів того, що станом на 15 липня 2021 року ОСОБА_1 була власником, наймачем або користувачем квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим підстави для покладення на неї відповідальності з відшкодування збитків відсутні.

Також, ПрАТ «СК «АРКС» не доведено, що договір добровільного страхування майна та відповідальності, пов`язаної з експлуатації майна № 101511ив0я від 06 серпня 2020 року укладений між страховиком та ОСОБА_2 стосується саме квартири АДРЕСА_1 .

24 травня 2024 року засобами поштового зв`язку ПрАТ «СК «АРКС» на вказане судове рішення подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власники приватизованого житла зобов`язані забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень, санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання іншого спільного майна, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_1 , про що страховою компанією було надано належні докази.

Завдання матеріальної шкоди власнику квартири АДРЕСА_1 сталося через недбале відношення відповідача по утриманню квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення страхового відшкодування в розмірі 10513 грн 62 коп.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем подано не було.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ПрАТ «СК «АРКС» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 06 серпня 2020 року між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування майна та відповідальності, пов`язаної з експлуатації майна №101511ив0я, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням застрахованим майном вказаним в п. 5.1.1. Договору, відшкодуванням Страхувальником заподіяної ним шкоди життю, здоров`ю та/або майну третіх осіб внаслідок володіння (користування або розпорядження) Страхувальником застрахованим майном (а.с. 4-6, 52 -58).

Відповідно до п. 8 Договору строк його дії становить з 18 серпня 2020 року по 17 серпня 2021 року.

Пунктом 9 визначено територію страхування АДРЕСА_4 .

06 серпня 2020 року між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №1 до Договору добровільного страхування №101511ив0я, відповідно до якої пункт 9 «Територія страхування» викладений в наступній редакції: «Територія страхування (адреса місцезнаходження майна, з урахуванням умов п. 17.7 Договору: АДРЕСА_5 ». (а.с.44, 105).

15 липня 2021 року КП «Жилкомсервіс» дільниці № 32 складено акт, відповідно до якого причиною аварійного залиття в квартирі АДРЕСА_1 стала лопнувша колба на фільтрі ХВ під кухонною мийкою в квартирі АДРЕСА_2 на 7 поверсі. Мешканцям квартири АДРЕСА_2 дано попередження про дбайливе користування сантехнічним обладнанням (а.с.8).

13 липня 2021 року на підставі договору страхування№101511ив0я від 06 серпня 2020 року ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «АРКС» подано заяву про подію та виплату, а саме виплату страхового відшкодування внаслідок залиття квартири за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.9-11).

Відповідно до кошторису відновлюваного ремонту та калькулятора визначення вартості виконання ремонтно-відновлювальних робіт від 27 липня 2021 року вартість відновлюваного ремонту за адресою АДРЕСА_1 складає 25 626,16 грн (а.с.12 -13 ).

28 липня 2021 року ПрАТ «СК «АРКС» затверджено Страховий акт № ARX2834373, відповідно до якого розмір страхового відшкодування за договором страхування №101511ив0я від 06 серпня 2020 року, внаслідок страхової події, що мала місце 13 липня 2021 року становить 24 626,16 грн (а.с.14-15).

29 липня 2021 року вказана сума виплачена ОСОБА_2 (а.с.16).

12 червня 2023 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» повідомлено, що за наявними архівними матеріалами реєстрації право власності на квартиру АДРЕСА_3 станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.18).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень станом на 29 вересня 2016 року квартира за адресою: АДРЕСА_5 належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 6 вересня 2015 року, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Євдокименко Е. К (а.с. 59).

09 вересня 2021 року ПрАТ «СК «АРКС» направило власнику квартири АДРЕСА_3 вимогу, відповідно до якої повідомлено, що за наслідками страхового випадку АТ «СК «АРКС» здійснила виплату страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 24 626,16 грн та зазначена сума підлягає сплаті для погашення цього боргу перед АТ «СК «АРКС» (а.с.60).

Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 22 грудня 2023 року у квартирі АДРЕСА_3 значиться зареєстрованою з 07 жовтня 1983 року ОСОБА_3 (а.с. 24).

За правилом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 988 ЦК України, статтею 20 Закону України «Про страхування» обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Відповідно до вимог статті 177 Житлового кодексу України громадяни зобов`язані бережно ставитись до санітарно-технічного обладнання. Із змісту даної норми слідує, що особи, які є власниками житла або такі, які проживають у такому, повинні стежити за належним станом сантехприладів.

Згідно з положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади, пристрої, обладнання, що вийшли із ладу з його вини.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що власник (наймач) квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником.

Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття1192 ЦК України).

Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Так, приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною п1 статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 2, 4, 5 частини 3 статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина 2 статті 48 ЦПК України).

Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини 2 статті 197 ЦПК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 171/1858/15-ц (провадження № 61-2612св18), зазначено, що «відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягується до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) викладено висновок про те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 664/1893/17, від 12 серпня 2020 року у справі № 761/42332/17 та інші).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 2 статті 263 ЦПК України).

Предметом позову у справі, що переглядається, є стягнення суми сплаченого страхового відшкодування внаслідок залиття застрахованої квартири АДРЕСА_3 . Разом із тим, ПрАТ «СК «АРКС» звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , не надано доказів, що зазначена особа на час залиття квартири 13 липня 2021 року була власником або володільцем вищевказаної квартири.

Долучені до позову докази, свідчать, що квартира належала відповідачці станом на 2015 рік, між тим, обставина, щодо якої заявлено позов мала місце через 6 років, тобто, через значний проміжок часу.

Відповідного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на час розгляду справи, який містить усю інформацію про об`єкт нерухомості, позивачем до справи не надано, клопотання щодо витребування таких відомостей заявлено не було.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без задоволення, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина