Провадження № 2/243/102/2025
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
22 січня 2025 м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Воронкова Д.В.,
за участю секретаря Яковенко Ю.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів, в якій зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідачі до судового засідання не з`явилися, відзиву на позовну заяву не надали, належним чином повідомлялися про розгляд справи шляхом надіслання судової повістки, заяв та клопотань на адресу суду не надходило.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 01.12.2021 між АТ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 522RPUA213350001, своїм підписом позичальник погодилася на умови кредитного договору та підтвердила факт того, що ознайомилася із умовами кредитного договору та не заперечує проти них.
Згідно з п. 3 особливої частини кредитного договору, банк видає позичальнику кредит на строк з 01.12.2021 по 31.12.2026. Дата повернення кредиту 30.11.2026.
Відповідно до п. 2 особливої частини кредитного Договору, цільове призначення (мета) кредиту на споживчі цілі.
Згідно з п.п. 4.1 кредитного договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок, зазначений у п. 5 особливої частини договору.
Відповідно до п. 4 особливої частини кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 17,99 %. В разі настання відкладальної обставини, передбаченої у п. 1.7 Загальної частини договору,- 28,99%.
Відповідно до п.п. 4.2 кредитного договору, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом щомісяця в строки, вказані в п. 3.1 особливої частини. Погашення відбувається шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок позичальника (зазначений в п. 5 особливої частини кредитного договору), вказаних в колонці «Погашення заборгованості» графіку платежів за договором, що вказаний в таблиці обчислення загальної вартості кредиту згідно додатку № 1 до даного договору.
На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав повністю.
За заявою позичальника від 01.12.2021 року АТ «ПРАВЕКС-БАНК» надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 90 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 328346293 від 01.12.2021.
Із виписки по особовому рахунку, відкритих у банку на ім`я ОСОБА_1 та розрахунку боргу по кредитному договору № 522RPUA213350001 вбачається використання відповідачем наданих їй кредитних коштів.
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Із наданих позивачем банківських виписок та розрахунку відкритих та облікованих за ОСОБА_1 вбачається те, що зазначений відповідач користувалася кредитними коштами та вносила кошти на погашення поточної кредитної заборгованості. Також будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості, відповідачем за вказаним кредитним договором, суду не надано.
Враховуючи подання позивачем достатніх належних та допустимих письмових доказів, які підтверджують виникнення кредитних правовідносин між сторонами спору, та наявність заборгованості за вищевказаним кредитним договором, та те, що відповідач належним чином не виконала умови кредитного договору, допустивши прострочення платежів, та не подала суду жодних доказів, які би спростували доводи заявленого позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ «Правекс-Банк» до відповідача ОСОБА_1 у повному обсязі.
Щодо вимоги банку про солідарне стягнення з ОСОБА_3 боргу за кредитним договором, суд звертає увагу на таке.
Відповідно до ч. 1ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
За змістом ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Аналогічні положення містяться у ч. 3ст. 368 ЦК України.
Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Із положень ч. 4 ст.65 СК України слідує, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Як передбачено ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї і за таким договором подружжя набуває спільні цивільні права, то за цим договором в обох із подружжя виникають і цивільні обов`язки.
Наразі, зазначені обставини мають бути підтверджені відповідними засобами доказування.
Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Правекс-Банк», як на підставу позовних вимог про солідарне стягнення із відповідачів заборгованості за кредитним договором, посилався на те, що вказаний кредит був отриманий позичальником ОСОБА_1 , яка перебуває у шлюбі з іншим співвідповідачем ОСОБА_3 , а відтак, в інтересах сім`ї, а тому, подружжя має нести солідарну відповідальність по погашенню вказаного кредиту.
У п. 2 особливої частини кредитного договору зазначено, що кредит надається ОСОБА_1 на споживчі цілі, позичальник станом на день укладання кредитного договору зазначив, що перебуває у шлюбі із ОСОБА_3 ;
З метою забезпечення кредитного зобов`язання договір поруки із ОСОБА_3 не укладався.
Правовий аналіз ч 4 ст. 65 СК України формує висновок про те, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладення кредитного договору ОСОБА_1 саме в інтересах сім`ї, а також того, що кредитні кошти використані саме в інтересах сім`ї (включаючи, придбання для сім`ї цінного рухомого чи нерухомого майна).
Таким чином, суд не вбачає правових підстав вважати другого з подружжя, в даному випадку співвідповідачку ОСОБА_3 , як зобов`язану особу (солідарного боржника), та не пов`язує виникнення у нього обов`язків за укладеним кредитним договором, при відсутності у матеріалах справи документальних підтверджень надання ним згоди на отримання кредиту іншим із подружжя й доказів використання кредитних коштів на потреби їх сім`ї.
За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
Отже, оцінивши в сукупності надані суду докази в цій частині позову, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем отримання співвідповідачем ОСОБА_3 грошових коштів за кредитним договором №522RPUA213350001 від 01.12.2021 та їх використання в інтересах створеної із ОСОБА_1 сім`ї, а тому, вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для співвідповідача ОСОБА_3 .
Із урахуванням наведеного вище, у задоволенні позову в частині солідарного стягнення боргу за кредитним договором із ОСОБА_3 слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.
Посилання позивача на судову практику, висловлену у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №205/5882/18, суд вважає неправильним, оскільки правовідносини у зазначеній справі не є подібними до спірних правовідносин у даній справі та пов`язується із іншим формулюванням підстави позову у справах (у зазначеній постанові касаційного суду спір стосувався стягнення кредитної заборгованості одного із подружжя, який на отримані кошти придбав нерухомість, яка використовувалася сім`єю за призначенням, що є повністю відмінним із даною справою, де відомості про придбання будь-якого майна одним із подружжя в інтересах сім`ї у матеріалах справи відсутні).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 273, 280-289 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із співвідповідача ОСОБА_2 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 27.01.2025.
Суддя Слов`янського міськрайонного
суду Донецької області Д.В.Воронков