єдиний унікальний номер справи 531/3430/24
номер провадження 2-о/531/8/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі

головуючого - судді Попова М.С.,

за участі секретаря судового засідання Клименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, у якій просить встановити юридичний факт про те, що: атестат №25, виданий 20.07.1982 року Міським професійно-технічним училищем №38 м. Харкова на ОСОБА_2 та трудова книжка видана 06.09.1982 року на прізвище, ім`я та по батькові російською мовою « ОСОБА_2 » 1965 року народження із змінами у прізвищі на російській мові « ОСОБА_3 » з 18.09.1982 року та « ОСОБА_4 » з 01.12.1989 року, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області для підрахунку трудового, страхового стажу та призначення пенсії. Їй було роз`яснено, що не всі періоди трудової діяльності заявниці можуть бути зараховані до підрахунку страхового стажу через розбіжності у документах її дошлюбного прізвища « ОСОБА_5 ». Відповідно до свідоцтва про народження заявниці серії НОМЕР_2 , виданого 24.02.1965 року Варварівською сільською радою Карлівськоіо району, актовий запис №8, її прізвище « ОСОБА_5 » з м`яким знаком після букви «ц». Проте в атестаті №25, виданому 20.07.1982 році Міським професійно- технічним училищем №38 м. Харкова, прізвище заявниці було зазначено « ОСОБА_6 » вже без м`якого знаку після букви «ц». Відповідно до трудової книжки, виданої 06.09.1982 року, дошлюбне прізвище зазначено російською мовою « ОСОБА_7 », без м`якого знаку. Ім`я, по батькові і рік народження зазначено правильно. Після укладення шлюбу з ОСОБА_8 у 1982 році заявниця отримала прізвище « ОСОБА_9 » російською мовою « ОСОБА_3 ». А згодом, після розірвання шлюбу у 1984 році, вона знову взяла своє дошлюбне прізвище, яке на російській мові зазначено як « ОСОБА_7 ». Відповідні записи про зміну прізвища були внесені до трудової книжки заявниці. 01.12.1989 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_10 , про що Будинком шлюбу м. Макіївки Донецької області було здійснено актовий запис за №3593 та видано свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 . З того часу заявниця має прізвище « ОСОБА_4 ». Ці зміни також були зазначені у трудовій книжці. Зміна прізвищ у зв`язку з укладенням шлюбу та не правильним перекладом з російської мови на українську мову і навпаки призвели до виявлених розбіжностей дошлюбного прізвища заявниці у свідоцтві про народження, в атестаті, та у трудовій книжці. Дані розбіжності стали підставою для звернення до суду з заявою про встановлення факту належності ОСОБА_1 її трудової книжки та атестату. В іншому разі період трудової діяльності не буде зарахований для призначення пенсії.

ОСОБА_1 до суду не з`явилася, але надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, але суду було надано письмове пояснення, у якому справу просили розглянути без участі уповноваженого представника, покладаються на розсуд суду, будь-яких заперечень проти задоволення заяви не надійшло.

Дослідивши письмові докази, суд вважає вимоги заяви такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п.5 ч.2 4">ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п.6 ч.1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 318 ЦПК України передбачає,що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Судом встановлено, що заявник народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується наданою копією свідоцтвапро народження (а.с.8), виданим 24.02.1965 на ім`я « ОСОБА_2 ».

Атестат №25 виданий Міським професійно- технічним училищем №38 м. Харкова 20.07.1982 ОСОБА_2 (а.с.9).

Після укладення шлюбу з ОСОБА_8 у 1982 році заявниця отримала прізвище « ОСОБА_9 » російською мовою « ОСОБА_3 ». А згодом, після розірвання шлюбу у 1984 році, вона знову взяла своє дошлюбне прізвище, яке на російській мові зазначено як « ОСОБА_7 » (а.с.10).

01.12.1989 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_10 , про що Будинком шлюбу м. Макіївки Донецької області було здійснено актовий запис за №3593 та видано свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 . З того часу заявниця має прізвище « ОСОБА_4 ».

Відповідні записи про зміну прізвища були внесені до трудової книжки заявниці, що видана 06.09.1982 (а.с.11).

Згідно із п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Зміна прізвищ у зв`язку з укладенням шлюбу та не правильним перекладом з російської на українську мови і навпаки призвели до виявлених розбіжностей дошлюбного прізвища заявниці у свідоцтві про народження, в атестаті, та у трудовій книжці. Дані розбіжності стали підставою для звернення до суду з заявою про встановлення факту належності ОСОБА_1 трудової книжки та атестату. В іншому разі період трудової діяльності не буде зарахований для призначення пенсії.

Дані факти для заявника мають юридичне значення та встановити їх іншим шляхом, ніж судовим не можливо.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані заявником докази, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України судові витрати по справам окремого провадження не відшкодовуються, тому суд відносить судові витрати на рахунок заявника по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 16, 263-265, 293 294, 315-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт, а саме, що атестат № НОМЕР_4 , виданий 20.07.1982 року Міським професійно-технічним училищем №38 м. Харкова на ОСОБА_2 та трудова книжка видана 06.09.1982 року на прізвище, ім`я та по батькові російською мовою « ОСОБА_2 » 1965 року народження із змінами у прізвищі на російській мові « ОСОБА_3 » з 18.09.1982 року та « ОСОБА_4 » з 01.12.1989 року, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Попов