ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року

м. Харків

справа № 646/2175/23

провадження № 22-ц/818/277/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Пилипчук Н.П., Маміної О.В.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство ?Українська залізниця? Виробничий підрозділ ?Локомотивне депо Основа? Регіональної філії ?Південна залізниця?

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року ухвалене у складі судді Демченко І.М. -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про скасування наказу про звільнення та зобов`язання поновити на роботі, в якій просив скасувати наказ АТ «Українська залізниця» виробничого підрозділу «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» №69/ос від 21.04.2023 про його звільнення за згодою сторін та зобов`язати відповідача поновити його на роботі. Згодом позивач уточнив свої позовні вимоги, подав заяву, де просить також зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.04.2023 до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позову посилався на те, що його звільнення 21.04.2023 за угодою сторін відбулося незаконно, без його заяви, про своє звільнення він дізнався лише 26.04.2023, отримавши наказ по пошті.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що звільнення позивача було здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач не вчиняв дій щодо відсторонення позивача від роботи у разі наявності у нього бажання реалізовувати надалі своє право на працю.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. А саме, суд не надав оцінку показанням позивача, який при допиті в якості свідка повідомив, що 20.04.2023 він разом з членами локомотивної бригади машиністом тепловозу ОСОБА_3 , помічником машиніста ОСОБА_4 , машиністом тепловозу ОСОБА_5 надали заяви про звільнення під тиском керівництва депо. Заяви про звільнення були написані одночасно усіма членами локомотивної бригади під тиском адміністрації, у кабінеті заступника начальника депо ОСОБА_6 та у присутності начальника депо ОСОБА_7 , машиніста - інструктора ОСОБА_8 та самого ОСОБА_6 . Причиною тиску було кримінальне провадження №0000147 від 19.04.2023, відкрите за заявою ОСОБА_7 про нібито замах членів бригади на крадіжку дизельного палива з тепловозу. Також суд не мотивовано не взяв до уваги доведення того факту, що позивачем та іншими членами локомотивної бригади особисто оригінали заяв не подавалися. Проте, оскільки ОСОБА_7 заяви сфотографував, відповідач використав їх фотокопії для звільнення. Судом не дана оцінка і того, що після того, як відповідач надав суду копію заяви позивача про звільнення за угодою сторін з резолюціями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , позивач звернулися до відділу поліції з заявою про підробку документів, а саме заяви про звільнення з місця роботи. В теперішній час за заявою проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні за №0000534 від 22.12.2023. Також суд безпідставно не поставив під сумнів показання свідка ОСОБА_6 про карадіжку з його кабінету деяких документів, в тому числі заяви позивача про звільнення та дійшов помилкового висновку про недоведеність позову.

Заслухавши суддю-доповідача,дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно графіку роботи локомотивних бригад на тепловозі в КМС-39 на квітень місяці 2023 року з 22год 13.04.2023 по 22год 22.04.2023 на тепловозі 2ТЕ-116 №513Б/1105Б була запланована робота локомотивної бригади у складі: машиніст тепловоза ОСОБА_3 , помічник машиніста ОСОБА_4 , машиніст тепловозу ОСОБА_5 , помічник машиніста ОСОБА_1 ( а.с.104)

Як свідчить копія журналу проведення інструктажів локомотивних бригад помічник машиніста тепловоза ОСОБА_1 останній раз проходив інструктаж з пожежної безпеки, з питань охорони праці 28.03.22 під час заступлення на зміну в КМС 13.04.2023, в подальшому до депо не з`являвся ( а.с.105,110).

Вказані обставини також підтверджуються копією журналу проведення інструктажів локомотивних бригад, довідок з електронної системи АСК ВП УЗ «Первинна інформація для формування компонентів ЕММ №№ММ1058181,1061292, 1063276, 1066844, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , копією журналу форми ДУ-2, випискою з електронної системи АСК ВП УЗ, портал УЗ «Операції з локомотивом №513 серії 2ТЄ116 (530) за період з 01.04.2023 10:19 по 30.04.2023 10:19» ( а.с.112-170).

З протоколу №1 оперативної наради при начальнику виробничого підрозділу «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 20.04.2023 вбачається, що проводилося службове розслідування щодо раптової перевірки палива використання локомотивною бригадою у складі: машиніст тепловоза ОСОБА_3 , помічник машиніста ОСОБА_4 , машиніст тепловозу ОСОБА_5 , помічник машиніста ОСОБА_1 , що працювали на тепловозі 2ТЕ-116 №513Б/1105Б, що була проведена по ст. Кобеляки. Встановлено нестачу палива на вказаному тепловозі орієнтовною кількістю 1250л, про що вирішено відібрати пояснення причетних, провести аналіз причин ймовірної нестачі палива та подати відповідний рапорт( а.с.65)

Згодом начальник виробничого підрозділу «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» В.Пиво звернувся із заявою про кримінальне правопорушення до відділення поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Потавській області за вказаним фактом нестачі дизельного палива ( а.с.70).

Відповідно до витягу з ЄРДР до реєстру19.04.2023 за №0000147 було внесені відповідні відомості за фактом замаху на крадіжку дизельного палива з тепловозу поруч із ст. Кобеляки ( а.с.64).

Первинна інформація формування компонентів ЕММ Депо обліку ТЧ-3 Основа №ММ1058181 за квітень місяць 2023 року свідче, що після 19.04.2023 локомотивна бригада- машиніст тепловоза ОСОБА_3 , помічник машиніста ОСОБА_4 , машиніст тепловозу ОСОБА_5 , помічник машиніста ОСОБА_1 на роботу не з`являлися, швидкостемірні стрічки, маршрути тепловоза не здавали. Вказані обставини підтверджуються також даними, що містяться в електронному обліку операцій з локомотивом №513 серії 2ТЕ116 за період з 01.04.2023 по 30.04.2023року.

21.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до начальника підрозділу «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» ОСОБА_7 із заявою про звільнення за угодою сторін на ім`я ( а.с.186).

Наказом №69/ос від 21.04.2023 АТ «Українська залізниця» виробничий підрозділ «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» ОСОБА_1 помічника машиніста тепловоза звільнено з 21.04.2023 за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін на підставі особистої заяви ОСОБА_1 та згоди власника ( а.с.4).

Даними копії журналу реєстрації заяв та звернень працівників ВП «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» підтверджується, що заяву ОСОБА_1 про звільнення з згодою сторін було зареєстровано 21.04.2023 під №152 ( а.с.107).

Відповідно до акту від 20.04.2023, складеного за участю начальника депо ОСОБА_7 , заступника начальника депо ОСОБА_6 , машиніста-інструктора ОСОБА_9 , було погоджено дату звільнення позивача за угодою сторін з 21.04.2023 ( а.с.72).

Згідно опису вкладення на ім`я ОСОБА_1 було направлено копію наказу про припинення з ним трудового договору №67/ос від 21.04.2023( а.с.36,37). Крім того, листом від 25.04.2023 позивачу було запропоновано звернутися до відділу кадрів виробничого підрозділу «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» для отримання трудової книжки ( а.с.39).

Згідно доповідної заступника начальника «Локомотивне депо Основа» ОСОБА_6 , на ім`я начальника виробничого підрозділу ОСОБА_10 від 20.10.2023 ним при підготовці відповіді на лист юридичної служби від19.10.2023 №НЮ-02-05-/1775 виявлено, що з його особистого кабінету зникла папка з документами, де знаходилася, в тому числі заява про звільнення з 21.04.20233 помічника машиніста тепловозу ОСОБА_1 , які він використовував для підготовки характеристик на працівників для подання до ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській в межах кримінального провадження ЄРДР №0000147.

Згідно показань допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 після затримання працівниками поліції бригада ОСОБА_3 , в тому числі ОСОБА_1 прибули до депо 20.04.2023 та в заступника начальника депо, в присутності начальника депо ОСОБА_7 та машиніста - інструктора ОСОБА_8 , позивач особисто, без тиску написав заяву про звільнення за угодою сторін, яка була ним завізована та передана начальнику депо. Після цього ОСОБА_1 на роботу не з`являвся, хоча за графіком повинен був допрацьовувати свою зміну. Потім , коли він готував відповідь на запит поліції , з кабінету ОСОБА_6 пропали деякі документи, в тому числі оригінал заяви позивача, що була підставою видачі наказу про його звільнення за угодою сторін.

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин, що виникли у зв`язку із захистом позивача права на працю та застосував до них норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Положеннями п.1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що при звільненні за угодою сторін суб`єктом ініціювання, тобто стороною, яка вносить пропозицію про звільнення, може бути як сам працівник, так і роботодавець.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для з`ясування питання про законність припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), першочергове значення має чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Угода може бути оформлена між сторонами як шляхом подання працівником заяви про звільнення за угодою сторін, та згоди роботодавця на його звільнення, так і шляхом внесення пропозиції (ініціативи) однією із сторін трудового договору, а сама угода сторін про припинення трудового договору може бути укладена в усній формі ( постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року по справі № 264/2678/17).

При звільненні за угодою сторін така згода може бути як письмовою, так і усною, що підтверджується висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі № 553/629/18, за змістом якої: «пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП можуть бути укладені як в письмовій, так і в усній формі. Чинним законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору».

При звільненні працівника за угодою сторін однією з основних умов його правомірності є обопільне волевиявлення як працівника, так і роботодавця. Адже, виходячи зі змісту поняття «угода», можна дійти висновку, що повинно мати місце взаємне волевиявлення сторін, аби така угода могла бути реальною. Законодавство визначає поняття «волевиявлення», як «засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій» та поняття «угода», як «дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін».

Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має бути належним чином зафіксоване в письмовій формі. Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116 КЗпП) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. (стаття 47 КЗпП)

У статтях 12, 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта з приводу неповного з`ясування обставин у справі, оскільки суд обґрунтовано вважав доведеним існування між сторонами у справі домовленості про припинення трудового договору за взаємною згодою, що підтверджується копією зави про звільнення від 21.04.2023 та показаннями допитаних у судовому засіданні свідків. Наступна поведінка позивача, а саме: його не вихід на роботу та відсутність зацікавленості у продовженні трудових відносин свідчить про розуміння ним наслідків написання заяви про звільнення та небажання продовжувати трудові відносини з відповідачем. неподання ним заяви про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін) свідчить про узгоджену сторонами позицію про припинення трудового договору.

Позивач стверджує, що особисто написав заяву про звільнення за згодою сторін, проте не віддав її оригінал адміністрації АТ «Українська залізниця», тому що після консультації з адвокатом передумав звільнятись про що повідомив відповідача. У адміністрації депо залишилась лише фотокопія його заяви яка не могла бути використана як підстава для його звільнення.

Проте в супереч вимог 12,81 ЦПК України позивач доказів відкликання своєї первісної заяви про звільнення від 21.04.2023 суду не надав. Тому не надання суду оригіналу зазначеної заяви не свідчить про відсутність у ОСОБА_1 волевиявлення на звільнення станом на 21.04.2023.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду, що наказ № 69/ОС від 21.04.2023 АТ «Українська залізниця» прийнято у межах законодавства України, підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року - залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2025 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Н.П.Пилипчук

О.В.Маміна