Справа №362/1892/20
Провадження № 4-с/333/11/25
У Х В А Л А

30 січня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Холод Р.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення скарги у справі за скаргою ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), заінтересовані особи: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Коцинян Меружан Оганесович (місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 12, оф. 33, РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про визнання неправомірними дії приватного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2025 року адвокат Працевитий Г.О., діючий в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Коциняна М.О. у якій просив: визнати протиправними дії приватного виконавця у зведеному виконавчому провадженні №69692736 щодо визначення вартості арештованого майна п`ятикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати протиправним та скасувати Звіт про оцінку арештованого майна №193/24 від 17.12.2024 року щодо об`єкта нерухомого майна вказаної квартири.

Разом зі скаргою від представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення скарги, в якій заявник просить:

-постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення у вигляді зупинення виконавчих проваджень №76778098, №69590455, №69691025, зведеного виконавчого провадження №69692736 на час розгляду Комунарським районним судом м. Запоріжжя вищезазначеної скарги;

-постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення у вигляді заборони приватному виконавцю Коциняну М.О. на час розгляду вищевказаної скарги, виносити п`ятикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 для примусової реалізації на публічних торгах.

Заява обґрунтована тим, що в рамках зведеного виконавчого провадження №69692736 приватним виконавцем Коциняном М.О. було описано та арештовано нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , а саме: п`ятикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

18.12.2024 року приватним виконавцем Коциняном М.О. було отримано звіт про оцінку арештованого майна №193/24 від 17.12.2024 року, згідно якого початкова вартість вищевказаної квартири складає 2 137 892,00 грн. без урахування ПДВ.

14.01.2025 року експертом-оцінювачем, суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було проведено оцінку вищевказаної квартири, згідно висновку якого ринкова її вартість складає 2 564 652,00 грн. без ПДВ.

ОСОБА_2 не погоджується з визначеною оцінювачем вартістю нерухомого майна в розмірі 2 137 892,00 грн. та вважає її заниженою.

Відтак, невжиття заходів забезпечення скарги призведе до реалізації майна боржника за заниженою оціночною вартістю та завдасть ОСОБА_2 значних збитків у вигляді непогашеної суми заборгованості та незадоволення вимог стягувача в повному обсязі.

Суд, розглянувши заяву адвоката Працевитого Г.О., подану в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову, дійшов до такого.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Умови та порядок примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає обов`язок суду розглянути у десятиденний строк скарги на рішення, дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця (ст.447-451 ЦПК України).

Питання забезпечення позову врегульовані ст.ст.149-150 ЦПК України, які містять положення щодо підстав, способів і порядку вжиття заходів забезпечення позову. Зокрема, згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Водночас, ні Глава VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», ні інші положення ЦПК України не містять правової норми, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного чи приватного виконавця шляхом зупинення реалізації описаного та арештованого майна чи зупинення стягнення на підставі виконавчого документу.

Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного чи приватного виконавця у порядку ст.447, 450, 451 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги» шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу та зупинення реалізації майна, адже за приписами ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Аналогічні роз`яснення містить п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії, або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно якого при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Такі висновки відповідають правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 жовтня 2018 року у справі № 766/10773/18-ц, де залишаючи без змін постанову апеляційного суду, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення скарги, суд вказав, що у ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому ст.ст.149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна, а тому суд не наділений такими повноваженнями, а вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2018 року у справі № 161/10648/18.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про зупинення передачі майна на реалізацію та зупинення стягнення не підлягає задоволенню, оскільки цивільний процесуальний закон не передбачає можливості вжиття таких заходів при розгляді скарги на дії виконавця.

Керуючись ст.ст.18, 149-150, 353 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому текст ухвали не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали складено 03.02.2025 року.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя Р.С. Холод