Справа № 199/4550/24
(2/199/317/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі

головуючого судді Богун О.О.,

при секретареві Буточкіній М.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.09.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір № 4734106 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу був наданий кредит на суму 8000,00 грн. на строк 30 днів, із сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 1,90% в день , яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 договору.

Свої зобов`язання за вказаним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконало, зарахувавши грошові кошти на платіжну картку відповідача. За умовами кредитного договору відповідач брав на себе зобов`язання повернути кредит в обумовлений термін та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Однак свої зобов`язання за договором № 4734106 про надання споживчого кредиту від 06.09.2021 року ОСОБА_1 не виконала.

21 червня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст України» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 21-06/2022, згідно умов якого до ТОВ « Фінансова компанія «Фінтраст України» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Станом на дату подання позову заборгованість відповідача за вказаним договором становить 35559,87 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 18 240,00 грн., інфляційні втрати 7452,16 грн. та три відсотки річних 1867,71 грн.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2024 року прийнято цивільну справу та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03.10.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом за період з 06.09.2021 року по 19.10.2021 року на суму 6536 грн. згідно розрахунку позивача. Свою позицію мотивує тим, що відповідач з 20.10.2021 року проходив військову службу у Збройних силах України, що підтверджується контрактом від 20.10.2021 року, перебував у полоні та був звільнений з полону 01.04.2022 року.На сьогоднішній день відповідач перебуває на військові службі в ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідною довідкою. У зв`язку з чим, відповідач вважає нарахування відсотків за період з 20.10.2021 р. по 04.01.2022 безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, а тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Також відповідач заперечує проти стягнення з нього інфляційних витрат та трьох процентів річних, посилаючь на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. А також просить стягнути з позивача на свою користь судові витрати у розмірі 5000 грн.

04.10.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив, що доводи відповідача не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства. На підтвердження укладання Договору про надання споживчого кредиту з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «C756003», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Крім того, відповідачем на підтвердження укладення кредитного договору було здійснено платіж на рахунок Кредитора, що підтверджується карткою обліку договору, що була надана до позову. Позивач вказував, що переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , емітовану на ім`я відповідача, за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору. Вважає, що нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов договору. Щодо правомірності факторингу та повідомлення про відступлення прав вимоги, зазначає, що про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення.

Станом на сьогоднішній день, ані Кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, не справедливими чи не добросовісним. В даному випадку проценти, з 27.05.2024 р. нараховано правомірно, у межах погодженого строку надання кредиту, у межах нового погодженого строку та у межах періоду автопролонгації відповідно до поданого розрахунку до позовної заяви.

20 січня 2025 року справу розглянуто по суті з ухвалення.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності, в задоволенні позову просив відмовити.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладений договір № 4734106 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу був наданий кредит на суму 8000,00 грн. на строк 30 днів, із сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 1,90% в день , яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 договору, детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору.

У пункті 1.5.1 договору сторони погодили стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору, знижена процентна ставка 0,95 % в день застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 договору, або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більш ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом на отримання індивідуальної знижки лише як участника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених Договором.

Споживач погоджується, повністю розуміє та проінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки ( невиконання умов для ортримання знижки ) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є змінною процентної ставки, порядку її обчисленя та порядку сплати в бік погіршення для спожичача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентї ставки.

Відповідно до п. 1.7. орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 2013,43% річних.

Відповідно до п. 1.8. орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 12560,00 грн.; за зниженою ставкою 10 280,00 грн.

Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір, тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Переказ відповідачу коштів в сумі 8000 грн. здійснено шляхом перерахування на банківську картку Відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ "ФК"Контрактовий дім" про перерахування коштів.

Відповідач станом на 11.06.2024р. мав заборгованість у розмірі - 35559,87 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 18 240,00 грн., інфляційні втрати 7452,16 грн. та три відсотки річних 1867,71 грн.

Встановлено, що 21 червня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 21.06/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за Кредитним договором № 4734106.

Відповідно до п.1.1. договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до п.1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємної частиною цього договору.

Згідно копії Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному виді за договором Факторингу № 21.06/2022 від 21 червня 2022 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до боржників.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 21.06/2022 від 21 червня 2022 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4734106 в загальному розмірі 26 240,00 грн.

Позивач стверджує, що про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на електрону адресу, зазначену останнім при укладенні кредитного договору. Доказів зазначеному не надано.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідач не спростував в належний спосіб доказів сторони позивача. Сторони вільно, на власний розсуд та в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідач отримав кошти, частину повернув. З огляду встановлених судом обставин, вбачається, що між сторонами спору щодо виконання договору не існувало, а лише в 2024 році, після ініціювання позивачем даного судового спору, відповідач почав заперечувати факт укладення договору.

В п. 1ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Таким чином, встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» виконало свої обов`язки за Договором № 4734106 про надання споживчого кредиту від 06.09.2021, в той час відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та згідно матеріалів справи має заборгованість перед ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке є правонаступником кредитодавця ТОВ «Авентус Україна», в загальному розмірі 35 559,87 грн.

Факт наявності заборгованості підтверджується наданим суду доказами в матеріалах справи, у тому числі карткою обліку договору (розрахунок заборгованості), які не спростовані відповідачем.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача з приводу стягнення заборгованості за договором є обґрунтованими, доведені матеріалами справі, та такими, що підлягають задоволенню.

Суд вважає доведеним, що відповідач отримав та використовував кредитні кошти, частково повернув борг, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої та не повернутої суми кредитних коштів і нарахованих відсотків.

Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 1.5. визначено тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаному у п. 1.4.

Позивачем ТОВ«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» нараховано проценти в межах строку дії договору.

Суд не погоджується з позицією відповідача, що нарахування процентів за кредитним договором підлягає списанню на підставі п. 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦКУкраїни. Дійсно, у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені), однак, суд звертає увагу, що в даному випадку відсотки були нараховані, як попереднім кредитором так і його правонаступником, саме у відповідності до умов укладеного договору, а не на підставі ст. 625 ЦК України.

Щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

З матеріалів справи вбачається, що інфляційні втрати в розмірі 7452,16 грн. від несвоєчасного погашення заборгованості розраховані Позивачем до з лютого 2022 р. по квітень 2024 р., тому їх стягнення є неправомірним відповідно до ч. 2 ст. 625 та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Три відсотки річних у розмірі 1867,71 грн. розраховані Позивачем з 05.01.2022 р. по 20.05.2024 р., тому їх стягнення також не відповідає вимогам ч. 2 ст. 625 та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Отже, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за даним кредитним договором в загальному розмірі 26 240,00 грн., з яких : заборгованість за тілом кредиту - 8000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 18 240,00 грн.

Судові витрати по справі.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, що заявлені представником позивача в розмірі 10 000 грн. та заявлені представником відповідача в розмірі 5000 грн., суд дійшов таких висновків.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 10000 гривень витрат на професійну правову допомогу в рамках договору про надання правової (правничої) допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022, які і заявив до стягнення з відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надані суду документи : договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022; копію звіту про надання правової допомоги на загальну суму 10 000,00 гривень згідно договору 07/07-2022 від 07.07.2022 р.; копію платіжної інструкції від 20.05.2024 р. №4917; копію Рахунку на оплату по замовленню №20/05 від 20.05.2024 р.

На підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем надані суду документи лише договір про надання правової допомоги від 08.07.2024 р.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 01 серпня 2019 року по справі № 915/237/18 дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості й верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, завищений щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, і не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява N 19336/04, п. 269).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи характер виконаної представником позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги в даній справі.

Вимога відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн. задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження понесених витрат.

Щодо стягнення судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2422,41 гривень підтверджується платіжним дорученням від 07.05.2024 року №4884.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково на суму 26 240,00 гривень, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1787,52 гривень, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.На підставі та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 4734106 від 06.09.2021 року у розмірі 26 240,00 грн. (двадцять шість тисяч двісті сорок гривень 00 копійок)., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 18 240,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок)

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ Україна» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1787,52 грн. (одна тисяча сімсот вісімдесят сім гривень 52 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ Україна» (, місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд.15, офіс 118/2)

Відповідачка - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )

Суддя О.О.Богун

20.01.2025