Дата документу 29.01.2025 Справа № 334/3053/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3053/24
Провадження № 22-ц/807/357/25
Головуючий у 1-й інстанції: Телегуз С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2024 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірини Іванівни про виправлення помилки в реєстрації нерухомості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірини Іванівни про виправлення помилки в реєстрації нерухомості. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків п`ять днів з дня отримання копії ухвали. 06.05.2024 року до суду повернувся не вручений конверт з копією ухвали про залишення позовної заяви без руху з відміткою «за закінченням строку зберігання». 07.05.2024 року до суду надійшли заяви ОСОБА_1 про усунення недоліків.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірини Іванівни про виправлення помилки в реєстрації нерухомості - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно зазначив в оскаржуваній ухвалі про необґрунтовану несплату судового збору та ненадання доказів на підтвердження позовних вимог. Крім того, інші недоліки на які звернув увагу суд першої інстанції у своїй ухвалі про залишення позову без руху, на думку апелянта, не є такими, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження справі.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем недоліки, що зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не було усунуто в повному обсязі.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі ґрунтуються на законі, а тому з ними не можна погодитися.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою-третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною 2 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В оскаржуваній ухвалі, суд першої інстанції як на підставу повернення позову вказав, що додані ОСОБА_1 до позовної заяви: довідка про доходи за лютий 2022 року; довідка від 07.06.2021 року про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку, як особа, яка має право на пільги; довідка від 07.06.2021 року про те, що позивачка не отримує субсидію; довідка від 26.05.2021 року про те, що остання не отримує державну соціальну допомогу не є актуальними на час звернення позивача з позовом до суду, а тому суд не має можливості врахувати майновий стан позивача як підставу для звільнення від сплати судового збору.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. За таких обставин, клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню як необґрунтоване, а позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на законі, а тому з ними не можна погодитися.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Водночас потрібно враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про виправлення помилки в реєстрації нерухомості, яку на її думку допустив відповідач по справі приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна під час внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації щодо реєстрації за позивачкою права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому ОСОБА_1 зазначає, що ціна позову становить 813111,02 грн., а в своєму клопотанні про звільнення від сплати судового збору зазначає, що жодних доходів вона не має впродовж досить тривалого часу, тому не має змогу сплатити судовий збір та надала докази, які на її думку, підтверджують доводи означеного клопотання .

Підстави для звільнення особи від сплати судового збору передбачені Законом України «Про судовий збір». Зокрема, статтею 8 цього Закону визначені умови, за яких суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, враховуючи майновий стан сторони, у тому числі, якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

При цьому положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість сплати особою судового збору на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору, не надав можливість позиваці сплатити такий судовий збір або надати інші докази на підтвердження свого клопотання і відповідно дійшов до передчасних висновків щодо повернення позовної заяви.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Цивільним процесуальним кодексом України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проявив надмірний формалізм при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і обмежив ОСОБА_1 в доступі до правосуддя.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо обмеження права позивача на суд, визнав позов неподаним та повернув його.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2024 рокуу цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повна постанова складена 29 січня 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

судді: Е.А. Онищенко

Д.А.Трофимова