ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/108/24 Номер провадження 22-ц/814/396/25Головуючий у 1-й інстанції Фоміна Ю.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сальної Н.О.,

представника позивача адвоката Король І.О.,

представника відповідача адвоката Салашного М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Салашного Михайла Олексійовича, на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди

УСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із указаним позовом, відповідно до якого просила суд стягнути з відповідача на її користь 68 722,00 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля, 30 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також понесені нею судові витрати у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що їй на праві власності належить автомобіль «Volkswagen polo», номерний знак НОМЕР_1 , який 16.11.2023 знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , під керуванням її сина ОСОБА_3 , та був пошкоджений, як встановлено поліцією, ОСОБА_1 , а саме: були деформовані заднє ліве крило, задні ліві двері, пошкоджене лакофарбове покриття автомобіля. Вартість відновлювального ремонту автомобіля згідно із Звітом про оцінку майна від 22.12.2023 становить 64 722 грн. Також, у зв`язку із пошкодженням майна, позивач зазнала душевних страждань та розмір моральної шкоди оцінено нею у сумі 30 000 грн. Сторони не дійшли згоди щодо відшкодування завданої шкоди у добровільному порядку, у зв`язку із чим вона вимушена звертатися до суду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 64 722 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн, витрати, пов`язані із залученням спеціаліста у розмірі 4 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Із вказаним рішенням повністю не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку через свого представника - адвоката Салашного Михайла Олексійовича.

В апеляційній скарзі прохав рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що місцевий суд невірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, неповно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та помилково визнав встановленими обставини, які не відповідають фактичним обставинам. Вказував, що позивач не надала доказів, що шкода її автомобілю була спричинена внаслідок його умисних неправомірних дій. За фактичними обставинами, автомобіль під керуванням сина позивачки, здійснив на нього, як на пішохода наїзд, при паркуванні біля магазину «JAMON» за адресою м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 74; була викликана поліція на місце ДТП, однак ситуація була урегульована ними на місці, у зв`язку із чим він покинув місце ДТП. Позивачка не була безпосереднім учасником цих подій. Суд установив умисне неправовірне спричинення ним шкоди лише на підставі: показів допитаного в якості свідка сина позивачки - ОСОБА_3 , матеріалів перевірки співробітників поліції за повідомленням ОСОБА_3 , звіту про оцінку суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , та діагнозу, який був поставлений йому, ОСОБА_1 (забій правої кістки станом на 17.11.2024).

Вважає, що показання свідка ОСОБА_3 не могли бути покладені в основу доведення, оскільки він є сином позивачки, тобто зацікавленою особою. При цьому, надаючи пояснення, ОСОБА_3 вказував, що самого моменту удару не бачив, а тільки відчув сам звук. Його показання суд мав би оцінити критично.

Порушення норм матеріального права полягає у тому, що суд першої інстанції формально послався на норму статті 1166 ЦК України, однак залишив поза увагою наявність складу правопорушення.

Зібраними у справі доказами не доведено вини ОСОБА_1 у спричинені майнової шкоди позивачці, вини, а також причинного зв`язку між шкодою та його поведінкою. Натомість, відомості за фактом ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились, адміністративний протокол не складався, ані за фактом хуліганства, ані за фактом пошкодження майна (ст. 124 КУпАП).

Наданий позивачем Звіт про оцінку майна А12/07 від 22.12.2023, складений ФОП ОСОБА_4 , вважає неналежним та недопустимим доказом спричинення матеріальної шкоди, оскільки не підтверджує реальну вартість виконаних робіт по ремонту автомобіля, зокрема, відсутній дефектний акт, акт виконаних робіт, рахунки-фактури, квитанції чи платіжні інструкції про оплату вартості робіт, а також за придбання запчастин. Як було встановлено у судовому засіданні, ремонту автомобіля позивач не проводила.

Також, скаржник заперечував проти визначеного судом розміру моральної шкоди. Вважає, що позивач не надала належних і достатніх доказів спричинення їй моральних страждань, а місцевий суд належним чином в рішенні не обґрунтував розмір такої шкоди.

В порушення норми процесуального права судом першої інстанції здійснено невірний розподіл судового збору.

31.10.2024 до апеляційного суду, в межах встановленого судом процесуального строку, від представника позивача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши зібрані у справі докази, місцевим судом установлено наступне.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що 16.11.2023 ввечері він приїхав на автомобілі «Volkswagen polo», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 як водій-таксі до магазину «Хамон», припаркувався і став чекати пасажира. З магазину вийшла жінка та сіла в автомобіль, попросила їхати. Коли він розпочав рух прямо перед автомобілем раптово вискочив, як йому потім стало відомо, ОСОБА_1 , та жестом показав опустити скло. Він опустив скло автомобіля та почув від останнього, що він нікуди не поїде. В той момент, коли ОСОБА_1 пішов до його задньої двері, він поїхав. ОСОБА_1 в цей момент побіг напереріз через парк та пригнув на задню ліву частину автомобіля. Після чого він зупинився і викликав співробітників поліції. Через декілька днів ОСОБА_1 зв`язався з ним через свого товариша, який попросив його оцінити розмір суми, яка необхідна для ремонту автомобіля. Після того, як він це зробив, цей товариш сказав, що ця сума завелика та ОСОБА_1 згоден відшкодувати 10 000,00 грн, на що він не погодився.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Volkswagen polo», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , на праві власності належить позивачці ОСОБА_2 .

16.11.2023 о 20.35 годині до відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , невідомий заявнику чоловік, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, пошкодив його автомобіль (таксі) марки «Volkswagen polo», д.н.з. НОМЕР_1 , та поводився агресивно. Заявник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, 16.11.2023 о 20.40 годині до відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення до служби «102» про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , водій автомобіля «Мазда», червоного кольору, д.н.з. не побачив, здійснив наїзд на заявника та поїхав в сторону вул. А. Кукоби, ШМД не потрібна. Заявник ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Для перевірки за даним фактом за зазначеною адресою було направлено екіпаж УПП в Полтавській області «Алтей-106».

В ході проведення співробітниками поліції перевірки, факт ДТП з потерпілими не підтвердився, виявлено учасників події: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , між якими виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_1 пошкодив авто «Volkswagen polo», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , від учасників відібрано заяву і пояснення з даного приводу. Будь-які відомості за даним фактом до ЄРДР не вносилися, адміністративні протоколи не складалися.

В протоколі про прийняття заяви про подію від 16.11.2023 від ОСОБА_3 зазначено: 16.11.2023 близько 20.30 годині у м. Полтаві по вул. Небесної Сотні, 74, виник конфлікт з невідомою заявнику раніше особою в результаті чого було пошкоджено ТЗ, котрим керував заявник.

В цей же день 16.11.2023 інспектором патрульної поліції від ОСОБА_3 відібрані письмові пояснення, відповідно до яких останній пояснив, що 16.11.2023 близько 20.30 годині за адресою: АДРЕСА_1 , відбувся конфлікт з невідомою йому особою, в результаті чого було пошкоджено ТЗ НОМЕР_1 , яким він керував. Пошкоджено заднє ліве крило автомобіля, задні ліві двері у виді вм`ятин та пошкодження лакофарбового покриття.

Також, в цей же день 16.11.2023 поліцейським патрульної поліції відібрані письмові пояснення у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до яких: 16.11.2023 близько 20.30 годині за адресою: АДРЕСА_1 , відбувся конфлікт з невідомою особою, котрий було врегульовано мирним шляхом у присутності поліції. Претензій до особи не має, медичної допомоги та патрульної поліції не потребує, перевірки за даним фактом просить не проводити.

Відповідно до Звіту суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку з ПДВ для автомобіля «Volkswagen polo», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 64 722,00 грн.

Відповідно до акту огляду зазначеного транспортного засобу, проведеного СОД ФОП ОСОБА_4 , автомобіль «Volkswagen polo», д.н.з. НОМЕР_1 , має наступні пошкодження: двері задня ліва складна деформація в центральній і задній частині із деформацією ребра жорсткості, пошкодження ЛФП; крило заднє ліве деформація в центральній частині площею 38х36 см, в верхній частині площею 15х12 см, деформація ребра жорсткості, в нижній частині площею 9х7 см.

Відповідно до медичної довідки, виданої черговим лікарем КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги» від 17.11.2023, ОСОБА_1 17.11.2023 о 02.05 годині звертався за медичною допомогою у зв`язку із забоєм правої кисті, зроблена рентгенографія.

Місцевий суд не взяв до уваги аудиозапис, який наданий представником позивачки, на якій зафіксовані розмови її сина ОСОБА_3 під час зустрічі із ОСОБА_1 та невідомою особою, оскільки такий запис зроблений таємним шляхом в приватній бесіді, не містить фактичних даних про обставини події, а містить лише особисте ставлення кожної сторони до події та її наслідків.

Також, не взяв до уваги пояснення представника відповідача про те, що 16.11.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якого автомобіль під керуванням водія ОСОБА_3 здійснив наїзд на ОСОБА_1 , як таку, що жодними належними та допустимими доказами у справі не підтверджені.

Надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що автомобіль позивачки було пошкоджено в результаті умисних неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 , які були направлені на пошкодження чужого майна, в результаті чого позивачці спричинена майнова шкода в розмірі 64 722,00 грн, що підтверджується Звітом спеціаліста, залученого позивачем та зазначений доказ не спростований відповідачем, а також моральна шкода, яку позивачка безсумнівно зазнала від пошкодження належного їй цінного майна. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує ступінь вини відповідача, характер правопорушення, глибину душевних страждань позивачки, врахувавши вимоги розумності і справедливості, місцевий суд дійшов до висновку, що вимоги позивача необхідно задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн в порядку відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 ЦК України (п. п. 8-9) передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за спричинення позадоговірної шкоди визначено статтею 1166 ЦК України.

Згідно із частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року у справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20)).

Частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діянь її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями її заподіювача та вина останнього у її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює шкоду та з чого він виходить.

Тобто, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги та несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди (зменшення або знищення майна), яке належить йому на праві власності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля «Volkswagen polo», номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 09.02.2023.

Сторонами не заперечувалось у справі, що 16 листопада 2023 року, перебуваючи за адресою: м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 74, трапилась подія за участю автомобіля позивачки, яким керував її син ОСОБА_3 , та за участю відповідача ОСОБА_1 , який в результаті події отримав певні тілесні ушкодження.

Разом із тим, позивач, як на фактичні обставини, посилалась на те, що ОСОБА_1 своїми неправомірними умисними діями спричинив пошкодження її автомобілю.

Натомість, ОСОБА_1 стверджував, що тілесні ушкодження отримано ним в результаті ДТП - наїзду на нього, як на пішохода, автомобілем позивачки під керуванням ОСОБА_3 .

З матеріалів перевірки події 16.11.2023 за заявою ОСОБА_3 (а.с. 154 -165) вбачається наступне.

Згідно з довідкою дільничного офіцера поліції ВП № 1 лейтенанта поліції О. Філатенко «Про результати розгляду звернення, зареєстрованого до ІТС ІПНП (ЄО) за № 7985 від 16.11.2023, № 7986 від 16.11.2023»: «16.11.2023 року о 20:35 годині до відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУНІ в Полтавській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , невідомий чоловік пошкодив його автомобіль (таксі) марки «Volkswagen polo» ДНЗ НОМЕР_1 та поводився агресивно. Заявник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, 16.11.2023 року о 20:40 годині до відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що, за адресою: АДРЕСА_1 , водій автомобіля «Мазда», червоного кольору, здійснив наїзд на заявника та поїхав в сторону вул. Кукоби. ШМД не потрібна. Заявник: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Для перевірки за даним фактом за зазначеною адресою було направлено екіпаж УПП в Полтавській області «АЛТЕЙ-106». В ході проведення перевірки, прибувши за вказаною адресою факт ДТП з потерпілими не підтвердився, виявлено учасників події: гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , між якими виник конфлікт, в ході якого гр. ОСОБА_1 пошкодив авто «Volkswagen polo», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_3 , від учасників події відібрано заяву та пояснення з даного приводу. Під час перевірки з учасниками події проведено профілактичну бесіду та попереджено про відповідальність. За даним фактом учасникам події надано роз`яснення та рекомендовано звернутись до суду в цивільному порядку. В даній події відсутній факт вчинення кримінального правопорушення». (а.с. 155)

Відповідно до змісту рапорту ст. інспектора чергового ВП № 1 (м. Полтава) ГУНП в Полтавській області С.Р. Герасименко, складеного за фактом вищевказаної події, вбачається наступне: «16.11.2023 о 20:35 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 16.11.2023 о 20:35 за адресою: АДРЕСА_1 , 16.11.2023 3 хвилини тому невідомий заявнику чоловік пошкодив його ТЗ «Volkswagen polo», седан, д.н.з. НОМЕР_1 , та поводився агресивно. В салоні Т3 заявника перебуває пасажирка таксі, яка знає нападника та може надати працівникам поліції його дані. Заявник хвилюється за безпеку життя та чекає поліцію. Заявник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подія: ПОШКОДЖЕННЯ АВТО; дата скоєння: 16.11.2023 20:35:00». (а.с. 157)

З огляду на сукупність зібраних у справі доказів, обставини, на які посилалась позивач щодо дій відповідача, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із наслідками у вигляді пошкодження її автомобіля знайшли своє підтвердження під час розгляду справи належними і достатніми доказами у їх сукупності.

Не спростовують вказаних обставин і пояснення самого ОСОБА_1 , надані ним 16.11.2023 працівникам УПП (а.с. 163), що наявні в матеріалах перевірки (а.с. 163), відповідно до змісту яких ОСОБА_1 повідомляв про конфлікт із невідомою йому особою, що відбувся 16.11.2023 приблизно о 20 год 30 хв за адресою: АДРЕСА_1 , який врегульовано мирним шляхом.

Відповідач, у свою чергу, на якого покладено тягар доведення відсутності його вини у спричиненні шкоди, не спростував презумпцію вини завдавача шкоди, жодних доказів на підтвердження обставин, на які від посилався як на предмет своїх заперечень (наїзд на нього, як на пішохода), не надано ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи.

Форма вини завдавача шкоди (умисел чи необережність), у даному випадку, не впливає на його обов`язок відшкодувати спричинену шкоду.

Одним із доказів можуть бути показання свідків.

Допитаний судом першої інстанції в якості свідка син позивачки ОСОБА_3 був безпосереднім учасником події, що відбулась 16.11.2023, оскільки автомобіль позивачки перебував під його безпосереднім керуванням. Показання свідка ОСОБА_3 , який хоч є сином позивачки, не суперечили фактичним обставинам, які вбачаються з інших письмових доказів у справі, зокрема, пояснень, наданих працівникам УПП, матеріалів перевірки по повідомленню ОСОБА_3 за фактом події 16.11.2023.

Той факт, що керуючи автомобілем безпосереднього процесу пошкодження відповідачем ТЗ він не побачив, а тільки почув удар, не є підставою вважати його показання, як свідка у справі, неналежними доказами.

У сукупності з іншими доказами у справі показання свідка ОСОБА_3 не є суперечливими, а тому відсутні підстави критичної їх оцінки.

Звіт про оцінку майна, здійснений суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , наданий на замовлення позивачки, та долучений позивачем до позову, є належним доказом на підтвердження як факту її наявності, так і розміру матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля позивачки. Жодних належних доказів на спростування наданого розрахунку, всупереч принципу змагальності, не надано суду.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності та недопустимості вказаного звіту як доказу у справі апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки звіт містить: акт огляду ТЗ від 19.12.2023, в якому відображено характер пошкоджень ТЗ; ремонтну калькуляцію; фототаблицю пошкоджень ТЗ.

Визначені в акті огляду пошкодження ТЗ (задні ліві двері, заднє ліве крило, пошкодження лакофарбового покриття) відповідають тим, що фактично були зазначені ОСОБА_3 у його поясненнях, наданих 16.11.2023 представникам УПП у м. Полтаві. Відповідачем зворотнього не доведено.

Той факт, що позивач на час розгляду справи місцевим судом ще не приступила до фактичного ремонту автомобіля не спростовує факту спричинення майнової шкоди.

Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів в їх сукупності та дійшов вірного висновку про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивачкою не доведено наявності спричинення їй моральної шкоди, оскільки така шкода презюмується самим фактом пошкодження належного їй майна (автомобіля).

Місцевий суд, з урахуванням ступеню вини відповідача, характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивачки, вірно визначив суму відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн, що відповідає принципу розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильності висновку місцевого суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині порушення місцевим судом норм процесуального права при здійсненні розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із подачею позову до суду.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

З норми статті 11 ЦПК України вбачається, що суд визначає відповідно до принципу пропорційності розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даній справі позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру на загальну суму 98 722,00 грн (ціна позову), з якої: матеріальна шкода 68 722 грн, моральна шкода 30 000 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (провадження № 61-23674св18), позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, яку позивач визначив у грошовому вимірі, - є вимогою майнового характеру.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів - визначається сумою, яка стягується.

Отже, ціна позову у даній справі становить 98 722,00 грн.

Позов подано до суду першої інстанції у 2024 році.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною 2 вказаного Закону ставка судового збору за подання до суду позову майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням наведених вище норм права, за подачу позову до суду підлягав сплаті судовий збір у сумі 1 211,20 грн, тоді як фактично позивачем було сплачено судовий збір у більшому розмірі - 4 239,20 грн (двома платежами: 3 028,00 грн та 1 211,20 грн, а.с. 1-2). Надмірно сплачена позивачем сума судового збору не підлягає розподілу між сторонами у порядку статті 141 ЦПК України, а може бути повернута позивачу у порядку, передбаченому Законом України «Про судовий збір».

Отже, розподілу між сторонами підлягає лише сума судового збору у розмірі 1 211,20 грн, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (79,74%), а саме у сумі 965,81 грн (із розрахунку: 1 211,20 х 79,74%).

За послуги суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 з надання Звіту про оцінку майна позивачкою було сплачено 4 000,00 грн. (а.с. 104-105)

Враховуючи те, що вказаний звіт прийнятий судом, як доказ у справі, сума послуг спеціаліста підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3 189,60 грн (із розрахунку: 4 000 х 79,74%).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення, зокрема, норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин. (ч. 4 ст. 376 ЦПК України)

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у сумі 2 422,40 грн та витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста у розмірі 4 000,00 грн, слід змінити, зменшивши суму судового збору до 965,81 грн, та суму витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста, - до 3 189,60 грн.

Оскільки фактично за результатом апеляційного перегляду справи рішення суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині розподілу судових витрат, а в іншій частині (задоволених майнових вимог) підлягає залишенню без змін, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником в суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 375, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376, статтями 381, 382, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Салашного Михайла Олексійовича задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2024 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору та витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста, зменшивши суму судового збору з 2 422,40 грн до 965,81 грн, та суму витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста, з 4 000,00 грн до 3 189,60 грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2025 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко