Справа № 173/924/24
п/с № 2/174/19/2025
21 січня 2025 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Ілюшик І.А.,
за участю: секретаря Троцько О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Верхньодніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна бабуся - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на момент смерті мешкала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 08.11.2010 року її рідна бабуся ОСОБА_3 залишила на її ім`я заповіт, що на випадок своєї смерті заповідає належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,06 га. Маючи намір прийняти спадщину за заповітом, 15.09.2011 року вона звернулася з заявою до Державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області.
15.09.2011 року по її заяві була заведена Спадкова справа за № 408/2011 та зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 51706263. 15.11.2023 року вона маючи намір прийняти спадщину та отримати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом звернулася до Державного нотаріуса Заря В.В. Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, але отримала постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії.
Справа передана до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, як найбільш територіально наближеного.
Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.07.2024 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче засідання.
12.08.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача та нова редакція позовної заяви.
Зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 надано довідку Верхньодніпровської міської ради № 206 від 08.08.2023 в тому, що ОСОБА_2 був зареєстрований разом із спадкоємцем на день смерті, але фактично не проживав разом з померлою ОСОБА_3 з 2004 року. У зв`язку з вищевказаними обставинам видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищезазначене нерухоме майно у цілій частині не має підстав.
Ухвалою Вільногірського міського суд Дніпропетровської області від 26.08.2024 року замінено неналежного відповідача Верхньодніпровську міську раду, на належного ОСОБА_2 .
Ухвалою Вільногірського міського суд Дніпропетровської області від 23.09.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та справа призначена до судового розгляду.
Судом розглянуті усі заявлені клопотання, ухвалою від 28.10.2024 року витребувано засвідчені належним чином копії матеріалів спадкової справи.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Машошина А.О. (в режимі відеоконференції) позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду не заперечувала. В подальшому подана заява про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.
Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 81,123).
За наявності передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши надані суду докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 26.04.2011 року (а.с. 7).
Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі підтверджується реєстрація спадкової справи щодо спадкодавця ОСОБА_3 (а.с. 8).
Відповідно до копії заповіту від 08.11.2010 р., складеного ОСОБА_3 , вона заповіла
земельну ділянку № 035986 (а.с. 9).
Постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Заря В.В. від 15.11.2023 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 10).
Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №035986, виданого Верхньодніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 18.12.2003 року на підставі розпорядження голови Верхньодніпровської районної державної адміністрації № 403-р від 05.12.2003 р. земельна ділянка належала ОСОБА_3 (а.с. 11).
Відповідно до копії довідки від 17.07.2023 року № 187 заповіт від 08.11.2010 року № 36 не змінювався та не відмінявся (а.с. 12).
Відповідно до копії акту від 08.08.2023 року № 205 ОСОБА_1 дійсно проживала без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 з жовтня 2008 року та до 26.04.2011 року та доглядала за своєю бабусею ОСОБА_3 підтверджується (а.с. 13).
Відповідно до копії довідки від 08.08.2023 року № 206 ОСОБА_3 проживала за адресою АДРЕСА_1 , разом з нею був зареєстрований її син ОСОБА_2 , але фактичне не проживав (а.с. 14).
До матеріалів справи долучена копія спадкової справи (а.с. 124-137 ).
Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожна окремо, підтвердили факт тривалого непроживання відповідача за місцем реєстрації, вони бачили його тільки кілька разів. Допомогу ОСОБА_3 надавала позивач.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких законних підстав набуття права власності на майно є успадкування.
Загальні положення про спадкування визначені у Главі 84 Книги шостої ЦК України.
Згідно зі ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).
У ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця, як це вказано у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20.
Так, ч. 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації
Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , відповідач був зареєстрований за місцем фактичного проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 , водночас фактичне місце проживання ОСОБА_2 було відмінним, оскільки він не проживав за місцем реєстрації, а проживав за іншою адресою.
У встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач ОСОБА_2 не звертався. Спадкову справу заведено 15.09.2011 року на підставі заяви про прийняття спадщини позивача ОСОБА_1 .
Державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 15.11.2023 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що ОСОБА_2 вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований разом зі спадкодавцем на день її смерті, згідно ст. 1268 ЦК України, як непрацездатний за віком син спадкодавця має право на отримання обов`язкової частки у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України.
Слід зазначити, що сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_2 як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , а отже, не набув права на спадкове майно.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В даному випадку позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, враховуючи вищевикладене, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судові витрати за клопотанням представника позивача слід віднести на її рахунок.
Керуючись ст.ст. 12-13, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
адміністрації № 403-р від 05.12.2003 р.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Вільногірського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.
Повне рішення виготовлено 31.01.2025 року.
Суддя І.А.Ілюшик