КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/4251/23-ц Головуючий у суді І інстанції Матійчук Г.О.
Провадження № 22-ц/824/3337/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»), про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що він має банківський рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» - карта World Morskoy № НОМЕР_1 , на якому станом на 20 квітня 2014 року знаходились грошові кошти у розмірі 2 855,39 доларів США, що підтверджується скріншотом із особистого кабінету.

Після незаконної анексії російською федерацією Автономної Республіки Крим рахунки кримських вкладників ПАТ КБ «ПриватБанк» стали заблокованими, доступ клієнтів до інформації в особистих кабінетах сервісу «Приват24» було обмежено.

Позивач вказував, що неодноразово у травні та липні 2015 року звертався до відповідача з проханням розблокувати рахунок, повернути суму коштів, що заблокована у банку, проте останній відмовляв у зв`язку із припиненням діяльності на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і неможливістю здійснення банківського регулювання та нагляду на зазначених територіях України.

Вважає, що відповідач не виконав свого обов?язку з повернення коштів, які знаходяться на його рахунку, чим порушив його права як споживача фінансових послуг на безперешкодне користування своїми коштами, а також взяті на себе зобов`язання за договором банківського рахунка, тому зазначені грошові кошти з урахуванням 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України та пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають стягненню в судовому порядку.

ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь заборгованість за договором банківського рахунка у розмірі 2 855,39 доларів США, 3 % річних за період з 25 травня 2015 року по 30 січня 2023 року у розмірі 658,54 доларів США та пеню за період з 30 січня 2022 року по 30 січня 2023 року у розмірі 1 046 235,70 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського рахунка (карта World Morskoy № НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 2 855,39 доларів США та 3 % річних у розмірі 658,30 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 284,61 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, банк в особі представника за довіреністю - адвоката Тузової В.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення залишку коштів на рахунку та змінити рішення в частині стягнення 3 % річних шляхом зменшення їх розміру за період з 30 січня 2020 року по 30 січня 2023 року.

В обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, посилається на те, що 08 лютого 2024 року представником банку - Коцюбою О.В., який є адвокатом, на офіційну електронну адресу (пошту) Печерського районного суду м. Києва були надіслані пояснення на позовну заяву, в яких відповідач заявив про застосування строку позовної давності до всіх позовних вимог у даній справі.

Проте, матеріали справи № 757/4251/23-ц на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення не містили письмові пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», в яких було заявлено суду про застосування строку позовної давності.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції ухвалив рішення по суті спору за відсутності в матеріалах справи письмових пояснень банку від 08 лютого 2024 року і без застосування строку позовної давності у зв`язку з тим, що канцелярією суду не було передано цю заяву головуючому-судді, що безпосередньо вплинуло на фактичний результат розгляду даної справи та призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

АТ КБ «ПриватБанк» наголошує на тому, що за умови застосування судом загального строку позовної давності, вимоги позивача про стягнення залишку коштів на поточному рахунку у розмірі 2 855,39 доларів США не підлягали задоволенню у повному обсязі, оскільки право ОСОБА_1 на отримання коштів було порушено 25 травня 2015 року, коли листом банк відмовив йому у поверненні коштів, а вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 658,30 доларів США підлягали частковому задоволенню у межах строку позовної давності, а саме за період з 30 січня 2020 року по 30 січня 2023 року.

З огляду на той факт, що відповідач фактично подав заяву про застосування строку позовної давності до дня ухвалення оскаржуваного рішення у справі, а судом не було зареєстровано таку заяву та передано її на розгляд судді, банк вважає, що наявні всі підстави для вирішення (розгляду) такої заяви апеляційним судом та скасування рішення у відповідній частині.

Позивач та третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не являється перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник банку - адвокат Тузова В.О. підтримала апеляційну скаргу та аргументи, викладені в ній, просила задовольнити вимоги поданої скарги.

Позивач та третя особа в судове засідання не з'явилися і явку своїх уповноважених представників до апеляційного суду не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) має банківський рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», - карта World Morskoy № НОМЕР_1 (а.с. 4).

Станом на 20 квітня 2014 року на банківському рахунку ОСОБА_1 - карта World Morskoy № НОМЕР_1 знаходились грошові кошти у розмірі 2 855,39 доларів США, що підтверджується скріншотом із особистого кабінету позивача (а.с. 5).

Листом від 25 травня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150519/4076 АТ КБ «ПриватБанк» на запит ОСОБА_1 про розблокування та виплату грошових коштів з карткового рахунку № НОМЕР_3 повідомило про призупинення обслуговування клієнтів та роботу відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», неможливість виконання банком своїх обов`язків перед клієнтами через невизначеність статусу території Кримського півострова та її правового режиму, а також у зв`язку з відсутністю законодавчо визначених особливостей діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах, що існують на території Криму (а.с. 6).

Листом від 01 липня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150626/3177 банк на запит позивача про розблокування та виплату грошових коштів з карткового рахунку № НОМЕР_3 повідомив аналогічну інформацію про призупинення обслуговування клієнтів та роботу відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 7).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами наявні договірні правовідносини за договором банківського рахунка, взяті зобов`язання за яким відповідачем не виконані, а саме рахунок позивача заблоковано банком і розпорядження клієнта щодо видачі грошових коштів не виконуються, тому у відповідача існує обов`язок щодо повернення позивачу грошових коштів і нарахованих 3 % річних за весь період порушення грошового зобов`язання за вказаним договором, який був укладений в іноземній валюті.

При цьому суд зазначив, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Вимоги про стягнення 3 % річних позивач заявив за період із 25 травня 2015 року по 30 січня 2023 року, який перевищує три роки. Проте, оскільки відповідачем відповідно до вимог частини третьої статті 267 ЦК України не подано заяву про застосування до цієї вимоги строку позовної давності, відсутні підстави для зменшення заявленої суми 3 % річних, обмежуючи їх останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положенням частин першої, третьої статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідної розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Статтями 629, 525, 526 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі не спростовує (не оспорює) факту невиконання взятих на себе зобов`язань за договором банківського рахунка на суму 2 855,39 доларів США, а також наявність підстав для стягнення 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, однак за період з 30 січня 2020 року по 30 січня 2023 року, а вказує лише на те, що вказані позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 із пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якого представник банку - адвокат Коцюба О.В. просив у поясненнях на позовну заяву, що були надіслані ним 08 лютого 2024 року на офіційну електронну адресу (пошту) суду першої інстанції.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому дата остаточного погашення заборгованості, у даному випадку повернення грошових коштів з поточного рахунку, і є датою, коли зобов`язання відповідача перед позивачем припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох процентів річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Разом із тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (синоніми: «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності щодо стягнення заборгованості, дає підстави для висновку, що за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання певного виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16.

Із матеріалів справи вбачається, що 08 лютого 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Коцюба О.В. на офіційну електронну адресу (пошту) Печерського районного суду м. Києва надіслав пояснення на позовну заяву, підписані його електронно-цифровим підписом, в яких він заявив про застосування строку позовної давності до позовних вимог у цій справі (а.с. 180-188).

В судовому засіданні 08 лютого 2024 року представник банку - адвокат Коцюба О.В. повідомив суд, що відзив на позовну заяву відповідачем не подавався, однак сьогодні ним були надіслані до суду письмові пояснення, які також буде надіслано на електронну адресу сторони позивача, у зв`язку з чим просив відкласти судове засідання.

З огляду на те, що зазначені процесуальні документи ще не були передані головуючому-судді з канцелярії Печерського районного суду м. Києва, суд першої інстанції ухвалив оголосити перерву у розгляді справи для надходження письмових пояснень відповідача та їх відправки стороні позивача на електронну пошту (а.с. 132, 133).

Проте, як свідчать матеріали справи, до ухвалення оскаржуваного судового рішення від 06 серпня 2024 року такі пояснення на позовну заяву головуючому-судді не передавались і докази їх надіслання (надання) іншому учаснику справи (позивачу) відповідачем не долучались, тому спір був вирішений судом першої інстанції без застосування позовної давності.

Відповідно до частин першої, четвертої, шостої, восьмої статті 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система, яка відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС у добровільному порядку (пункт 10 Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 № 1845/0/15-21 (далі - Положення про ЄСІТС)).

Отже, вимога про звернення до суду через підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи є обов`язковою для осіб, визначених частиною шостою статті 14 ЦПК України та пунктом 10 Положення про ЄСІТС, та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 204/2321/22 зроблено висновки щодо застосування відповідних норм права, відповідно до яких законодавцем допускається подання фізичною особою нарівні з паперовою формою, зокрема, апеляційних скарг в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним кваліфікованим електронним підписом учасника справи та подання такого документу через підсистеми «Електронний суд» та «Електронний кабінет», або з використанням офіційної електронної адреси із засвідченням кваліфікованим електронним підписом.

Звернення фізичної особи до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду.

Проте, наведені висновки не стосуються адвокатів, нотаріусів, приватних виконавців, судових експертів, державних органів та органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання державного та комунального секторів економіки, які реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

Отже, наразі адвокати, у разі подання процесуальних документів до суду в електронній формі, мають використовувати підсистему «Електронний суд».

Оскільки письмові пояснення на позовну заяву були подані представником банку - адвокатом Коцюбою О.В. до суду першої інстанції в електронному вигляді шляхом направлення на офіційну електронну адресу (пошту) Печерського районного суду м. Києва, а не шляхом формування цього процесуального документа у підсистемі «Електронний суд» чи у письмовому вигляді через засоби поштового зв`язку, відповідно до вимог статей 43, 183 ЦПК України такі пояснення сторони відповідача із заявленим у них клопотанням про застосування строку позовної давності за будь-яких обставин не підлягали прийняттю до розгляду судом першої інстанції, а відтак їх не передання головуючому-судді канцелярією суду до ухвалення рішення жодним чином не вплинуло на результат розгляду даної справи і не призвело до неправильного вирішення спору в оскаржуваній частині.

За встановлених обставин даної справи суд першої інстанції при ухваленні рішення за власною ініціативою не мав права застосувати позовну давність, а як наслідок, частково відмовляти у задоволенні позову з наведених підстав.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 367/2259/15 (провадження № 14-333цс18) та від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).

Отже, клопотання відповідача про застосування позовної давності, яке заявлене в апеляційній скарзі та подане окремою заявою, не може братися до уваги судом апеляційної інстанції.

За таких обставин суд першої інстанції ухвалив в оскаржуваній відповідачем частині законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування та/або зміни з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 серпня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 січня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній