Провадження № 2/752/2804/25
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

у с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до свого батька ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. У позові просить стягнути на свою користь з відповідача аліменти у розмірі частки з усіх видів його заробітку з 07 вересня 2023 року до досягнення позивачкою 23-річного віку.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 . Між матір`ю ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_2 15 квітня 1995 року було зареєстровано шлюб. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року (справа № 752/4282/24) шлюб між батьками розірвано.

Позивачка вказує, що їй 18 років, вона з 07 вересня 2023 року була прийнята на навчання до коледжу «Труро Енд Пенвіт», розташованого в Англії, що підтверджується листом навчального закладу вихідний № FТ_0016а:347634 від 19 лютого 2024 року. Повідомляє, що навчається на денній формі навчання, неодружена, не має можливості працювати та заробляти собі на життя, потребує матеріальної допомоги; повністю її забезпечує матір. За період з серпня 2023 року по травень 2024 року позивачкою було витрачено близько 5 000,00 фунтів стерлінгів. Загальні витрати на проживання та навчання, купівлю ноутбука (серпень 2023 року) у гривневому еквіваленті складають за період з серпня 2023 року по травень 2024 року приблизно 257 950,00 грн або 25 795,00 грн на місяць. Батько ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги, необхідної на навчання, хоча згідно із законодавством зобов`язаний її утримувати на період навчання. Вказує, що відповідач працює викладачем у Національному університеті фізичного виховання і спорту України, його заробітна плата становить 20 000,00 грн; отримує пенсію як інвалід ІІ групи загального захворювання. Позивачка просить суд позов задовольнити, судові витрати покласти на відповідача, одночасно вказується про орієнтований розмір витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

14 листопада 2024 року до суду надійшов від відповідача ОСОБА_4 відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, просить відмовити позивачу у позові. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав примірник позовної заяви з додатками 30 жовтня 2024 року (а.с.78)

У відзиві відповідач вказує, що у нього є сумніви щодо продовження ОСОБА_1 навчання в Англії, посилаючись на те, що у вересні 2024 року дочка приїжджала у Закарпаття та в м. Київ. Донька повідомляла, що поїхала у м. Ужгород на навчання, де в подальшому буде проживати в гуртожитку при університеті, куди вона поступила на навчання у 2024 року. Повідомляє, що як вбачається з доданого до позову листа № МІS від 08 серпня 2024 року коледж «Труро Енд Пенвіт», навчальній рік у коледжі починається у перший тиждень вересня та, отже, перебування позивачки в Україні протягом вересня-жовтня 2024 року також може свідчити про те, що донька навчається в Англії на денному відділені. Також відповідач зазначає, що донька йому повідомляла, що у 2023-2024 роках проживала в Англії, де одночасно навчалась у коледжі і працювала, за роботу отримувала 500 фунтів стерлінгів на місяць, що також підтверджується банківськими виписками, наданими позивачем. Вказує, що не має можливості щомісячно сплачувати доньці аліменти у розмірі частини заробітку, оскільки за станом здоров`я потребує постійних витрат на лікування та реабілітацію - у 2015 році відповідачу встановили ІІ групу інвалідності. За можливості відповідач надає матеріальну допомогу доньці; коли донька у вересні 2024 року приїхала до м. Києва, позивач повністю забезпечував її продуктами харчування, придбавав необхідні речі та одяг, перераховував кошти на банківську карту та надавав готівку. Відповідач вказує, що довідка про навчання в Англії має місити штам апостиль, оскільки навчальний заклад, який не знаходиться в Україні без проставлення апостиля є таким, що отримано з порушенням порядку, встановленого законом (а.с. 80-89).

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою відповідача ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 (а.с. 6, 11).

Рішенням Голосіївського районного суду міста від 04 жовтня 2024 року (справа № 752/4282/24) шлюб між батьками позивачки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.9-10).

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу (СК) України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

У ст. 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідачі зобов`язані утримувати дитину до досягнення ним двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Позивач стверджує, що відповідач має можливість надати матеріальну допомогу на період навчання доньки - працює викладачем у закладі вищої освіти, отримує пенсію як інвалід ІІ групи загального захворювання.

На підтвердження обставин навчання за кордоном, позивачка надає суду лист № FТ_0016а:347634 від 19 лютого 2024 року, засвідчений нотаріально 26 липня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 є студенткою «Коледж Труро та Пенвіт» (Англія) (а.с. 13).

Також відповідно до нотаріально посвідченого листа за вих. № МІS/Підтвердження, від 08 серпня 2024 року, ОСОБА_1 є студенткою «Коледж Труро та Пенвіт» (Англія) денної форми навчання, перший семестр навчального року починається першого тижня вересня, дата закінчення - остання дата відвідування занять за розкладом (04 липня 2025 року) (а.с.15,16).

Так, згідно зі ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Легалізація документів та/або проставлення апостилю - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана ЗУ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10 січня 2002 року та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Згідно із ст. 1 Гаазької конвенції (далі - Конвенція) ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: а) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; б) адміністративні документи; с) нотаріальні акти; д) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Отже, у силу приписів пункту д ч. 2 ст. 1 Гаазької конвенції листи від 08 серпня 2024 року та 19 лютого 2024 року, видані особою приватного права, є офіційними документами та на них поширюються вимоги цієї Конвенції.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до ст. 4 Конвенції передбачений в ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак Апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» повинен бути викладений французькою мовою.

До переліку країн-учасниць Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, відноситься і Сполучене Королівство Великобританії.

Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного у вказаній державі та звільнення його від процедури консульської легалізації, цей документ повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

Документи, які завіряються апостилем, не потребують додаткової легалізації, причому їх визнавати зобов`язані на будь-якому державному рівні в державах, які приєдналися до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Тобто, документи цих країн мають бути лише апостилізовані. Апостилізовані документи відміняють вимоги легалізації іноземних офіційних документів.

Пунктом 13 Правил проставлення апостилю на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених Наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України від 5 грудня 2003 року №237/803/151/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2003 року за № 1151/8472, апостиль проставляється у формі відбитка штампа, візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, або візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою інформаційної системи. Розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю не дозволяється.

У разі проставлення апостилю на окремому від документа аркуші документ і аркуш з апостилем скріплюються шляхом прошивання ниткою (стрічкою) білого або червоного кольору в спосіб, який унеможливлює їх роз`єднання без пошкодження аркуша, та засвідчуються підписом і печаткою посадової особи компетентного органу. Кількість скріплених аркушів підтверджується підписом посадової особи, яка проставляє апостиль.

На аркуші з апостилем проставляється печатка компетентного органу так, щоб одна її частина була на аркуші з апостилем, а інша на останній сторінці документа.

Як вірно зазначає відповідач, додана до позовної заяви копія листа «Коледж Труро та Пенвіт» (Англія) вих. № МІS/Підтвердження від 08 серпня 2024 року не відповідає вимогам Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ, даний лист є не апостилізованим документом, який було видано в іншій державі.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до положення ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмову у позові, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 03 лютого 2025 року.

Судді А.В. Слободянюк