Справа №385/1244/24
Провадження № 2-з/385/2/25
про забезпечення позову
31.01.2025 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Гришака А.М.,
з участю секретаря судового засідання Зеленко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайвороні Кіровоградської області заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-
В провадженні Гайворонського районного суду Кіровоградської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
31.01.2025 року на адресу суду надійшла заява позивача про забезпечення позову в якій просить вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно яке є спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , котре знаходиться за адресою відповідача: АДРЕСА_1 , а саме:
-Дві корови, вартістю по 40 000 грн. кожна, всього 80 000 грн.;
-Тридцять курей, по 250 грн. кожна, на суму 7 500 грн.;
-Чотири вулики із бджолосім`ями, вартістю 2500 грн. кожен, на суму 10 000 грн.;
-Десять вуликів із рамками, по 500 грн. кожен, на суму 5000 грн.;
-Дванадцять ловушок для бджіл по 200 грн., на суму 2 400 грн.;
-Бочка під мед, вартістю 900 грн.;
-Мопед «Хонда», вартістю 3 400 грн.;
-Причіп до мопеда, вартістю 2 000 грн.;
-Шість кліток металевих, вартістю по 500 грн., на суму 3 000 грн;
-Вісім бутлів (20 л), вартістю по 500 грн., на суму 4 000 грн.;
-Лодка різинова, вартістю 1 500 грн.;
-Бензопила «Світязь» вартістю 2 200 грн.;
-Трактор саморобний, вартістю 5 000 грн.;
-Сівалка саморобна, вартістю 5 000 грн.;
-Мотоблок саморобний, вартістю 4 500 грн.;
-електрична січкарня, вартістю 20 000 грн.;
-сівалка ручна, вартістю 2 000 грн.;
-Бак металевий для води (3 куб.м), вартістю 5 000 грн.
-Антена з трубою 6 м, вартістю 3000 грн.,
-Меблева стінка, вартістю 42 000 грн.;
-Два меблевих комоди, вартістю по 2 000 грн., на суму 4 000 грн.;
-Два крісла, вартістю по 1 000 грн., на суму 2 000 грн.;
-Кровать- уголок, вартістю 30 000 грн.;
-Телевізор, вартістю 10 000 грн.;
-Холодильник «Донбас», вартістю 3000 грн.;
-Холодильник, вартістю 3000 грн;
-Морозильна камера, вартістю 8000 грн.;
-Дві газових плити з балонами, вартістю по 3000 грн, на суму 6000грн.;
-Чотири настінних коври, вартістю по 2000 грн., на суму 8000 грн.;
-Шість полових коврів, вартістю по 2000 грн., на суму 12 000 грн.;
-Шість пледів, вартістю по 1500 грн., на суму 9000 грн.;
Всього на загальну суму 311 900 гривень.
Позивач заяву мотивує тим, що під час розгляду справи, відповідач підтвердила про придбання ними під час спільного проживання, вище зазначеного майна.
Однак, як зазначає відповідач, частину майна, яке відповідно до позову, позивач просить визнати за ним право власності, він нібито уже забрав у неї. Зазначене відповідачем не відповідає дійсності. Вона фактично позивача вигнала з будинку, і все майно, що він забрав, це його одяг, у якому я був одягнений. Відповідач заявила, що позовні вимоги не визнає, і жодного майна передавати позивачу не збирається.
Враховуючи також те, що відповідач надає недостовірну інформацію про нібито забрану позивачем частину майна, яке під час розгляду даної справи, вона зможе вирішити питання щодо переміщення його (майна) з місця її проживання, в інше місце, відчуження його третім особам, тощо, що унеможливить виконати рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, а тому є необхідність прийняти міри щодо накладення арешту на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя.
Оскільки позов планується забезпечити, зокрема, накладенням арешту на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя і знаходиться у відповідача, то в разі відмови судом у задоволенні позовних вимогах, ймовірність можливих збитків, які спричинені забезпеченням позову, відсутні. Тому вважає, що не має необхідності до застосування судом зустрічного забезпечення.
Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 6-8 ст. 153 ЦПК України - заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.
Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України - забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до ст. 151 ЦПК України - заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
За правилами ст. 150 ЦПК України - позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.
Таким чином, забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання. Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Як вказано у ч. 3 ст. 150 ЦПК України - заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У свою чергу співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Суд, приймаючи рішення про забезпечення позову повинен пересвідчитись в належності відповідачеві спірного об`єкту, або об`єкт є предметом спору.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тобто, обов`язок доведення певних обставин справи лежить на стороні.
Так, зі змісту статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Відповідно до статті 58 вказаного Закону майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу.
Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).
За позовами про визнання права власності (іншого речового права) або витребування майна арешт може бути лише накладений на індивідуальне визначене майно, і притому лише таке, що відноситься до предмета спору.
В такому разі, на думку суду, в ухвалі про забезпечення позову мають зазначатися ознаки, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна, та за необхідності місцезнаходження майна.
Всупереч наведеним приписам, позивач фактично просить обрати міру забезпечення позову без врахування її співмірності з розміром позовних вимог. Накладення арешту на все майно без доведення, що це обґрунтовано конкретною сумою заборгованості, може призвести до надмірних наслідків для відповідача. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що майно на яке просить накласти арешт позивач дійсно знаходиться власності (розпорядженні) відповідача.
Подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування того, що відповідач дійсно буде ухилятись від виконання рішення суду (у випадку задоволення його позову), а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на те, що спірне майно або вже відчужене, або може буде відчужене, без надання відповідних доказів, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Ненадання належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а лише посилання на це в заяві, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 18.01.2023 року по справі за №755/9322/20).
Отже самого тільки припущення, без наведення обґрунтування, недостатнього для вжиття заходів забезпечення позову.
Таким чином, у заяві щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником, не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. А відтак, не зазначення заявником вказаних вище відомостей позбавляє суд можливості перевірити співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам.
Суд не може ухвалити рішення про арешт на підставі лише припущень без наявності підтверджених фактів. За відсутності доказів, які б підтверджували недобросовісну поведінку відповідача, суд виходить із презумпції добросовісності учасників процесу.
Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Враховуючи викладене та те, що до заяви про вжиття заходів забезпечення не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України в підтвердження фактів ймовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість або підготовчі дії відчуження будь-якими особами майна на користь третіх осіб без волі заявника, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 150-153, 258-260 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області.

Суддя: А. М. ГРИШАК