КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1145/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ТОВ «Київські енергетичні послуги» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиту електричну енергію, яка утворилась за період з 01 травня 2022 року по 01 травня 2023 року, у розмірі 16 607,12 грн, а також судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що за постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 червня 2018 року № 429, позивачу видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. Із 01 січня 2019 року позивач виконує функції постачальника універсальних послуг на території м. Києва.

За адресою: АДРЕСА_1 , у ТОВ «Київські електричні послуги» відкрито особовий рахунок побутового споживача електроенергії № НОМЕР_1 . Відповідач є власником квартири за вказаною адресою і користувачем (споживачем) електричної енергії.

Позивач зазначав, що у відповідача за період за 01 травня 2022 року по 01 травня 2023 року виникла заборгованість за спожиту електроенергію, яка становить 16 607,12 грн. Заборгованість виникла з огляду на відсутність оплати відповідачем. Сума заборгованості та щомісячний розрахунок споживання електричної енергії відображені в довідці про надходження коштів від відповідача.

Оскільки в добровільному порядку відповідач не сплачує заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом свого права, яке вважає порушеним, та просить стягнути заборгованість за надані послуги.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київські енергетичні послуги» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 16 607,12 грн та 2 684,00 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач, як споживач електричної енергії, не здійснювала у повному обсязі оплату наданих позивачем і спожитих нею послуг відповідно до вимог закону, а тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заявленої суми заборгованості за період із 01 травня 2022 року по 01 травня 2023 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала, що вона не була повідомлена про призначене судове засідання, отже розгляд справи відбувся без її участі, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Крім того, зазначає, що з лютого 2022 року вона виїхала із м. Києва і проживала в інших регіонах. 30 березня 2024 року вона приїхала до м. Києва і відвідала квартиру. Виявилося, що у ній проживають незнайомі люди (сім`я з малою дитиною), яких вона у квартиру не заселяла і такого дозволу не надавала. Нею було викликано представників поліції і подано заяву до Голосіївського районного управління Національної поліції України про незаконне проникнення до житла. Вважає, що оскільки вона не користувалась електричною енергією, отже не має сплачувати за неї.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку наданим доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України у редакції, чинній на час подання апеляційних скарг, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 квітня 2021 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 травня 2023 року.

Відповідач приєдналась до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Київські енергетичні послуги» на умовах комерційної пропозиції «Побутова» для індивідуальних побутових споживачів, вчинивши фактичне споживання електричної енергії та шляхом здійснення оплати за спожиту електричну енергію.

Відповідач споживала послуги з електропостачання і у зв`язку з неналежним виконанням обов`язку щодо оплати послуг у неї утворився борг за період з 01 травня 2022 року по 01 травня 2023 року у розмірі 16 607,12 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 65, 66).

Згідно даних супровідного листа від 22 серпня 2023 року копію зазначеної ухвали разом з матеріалами позовної заяви було направлено відповідачу на адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 68).

Відповідно до наявного у справі поштового відправлення судова кореспонденція на ім`я ОСОБА_1 повернулась до суду першої інстанції із відміткою служби поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 69).

Отже, відповідач не була повідомлена про пред`явлений до не позов і не змогла скористатись своїм правом на подання відзиву на нього.

Проте, вказана обставина не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачає підставу для скасування судового рішення лише у випадках неповідомлення учасника справи про дату, час та місце судового засідання. Однак, в даній справі судове засідання не проводилось, а отже учасники справи не викликались.

Згідно із абзацом 2 частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, а отже правильне по суті судове рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 50)).

Своє відношення до позовних вимог та рішення місцевого суду відповідач виклала у апеляційній скарзі, тим самим реалізувавши принцип змагальності. Також відповідач мала можливість надати суду докази, які вона не змогла надати до суду першої інстанції з причин не повідомлення її про відкриття провадження у справі.

За таких обставин порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування рішення суду першої інстанції з одночасною відмовою в позові відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, апеляційним переглядом не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті спору

Правовідносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії за період існування спірних правовідносин сторін регулюються, зокрема: статтею 714 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ).

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується сплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до пункту 84 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Статтею 7 цього Закону визначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно частини третьої статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правило статті 526 ЦК України є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідач в доводах апеляційної скарги зазначає, що у квітні 2021 року між сторонами був укладений договір про постачання електроенергії. Проте з лютого 2022 року вона у квартирі не проживала, електроенергією не користувалась, отже не має сплачувати виниклу заборгованість.

Колегія суддів не може погодитись із такими доводами апеляційної скарги.

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 .

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідач, як власник квартири, уклала договір про постачання електроенергії, а отже на підставі цього договору до належної їй на праві власності квартири позивачем поставлялась електроенергія. Відповідач взяла на себе зобов`язання оплачувати ці послуги, проте ці зобов`язання не виконала.

Та обставина, що в її квартирі проживали стороні особи, які і користувались електричною енергією, не звільняє відповідача від обов`язку виконати умови договору про постачання електричної енергії, оскільки вона як власник зобов`язана утримувати своє майно, контролювати стан свого майна і нести відповідальність за неналежне утримання.

У випадку порушення права власності відповідача третіми особами, завдання їй внаслідок цього порушення шкоди, відповідач не позбавлена права відшкодувати заподіяну шкоду в порядку цивільного або кримінального судочинства.

Свої зобов`язання відповідач, як споживач електричної енергії, належним чином не виконала, надані послуги у повному обсязі не оплачувала, що призвело до виникнення заборгованості на суму 16 607,12 грн, яка нею не спростована.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов цілком законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Київські енергетичні послуги» та стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 16 607,12 грн.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки відповідач була звільнена від сплати судового збору під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній