Справа № 548/2838/24
Провадження № 2/548/160/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2025 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Коновод О. В.

за участю : секретаря судового засідання - Матвієнко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно.

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивачів та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивачі звернулися до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування позову зазначили, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 виданого 14.10.2010 року Органом приватизації при Хорольській міській раді, зареєстрованого 14.10.2010 у Комунальному підприємстві «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (витяг № 27636853 від 14.10.2010) ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності (по 1/3 частки) належить 2-кімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2023 році власниками квартири було зроблено прибудову літ.а до квартири АДРЕСА_2 розміром в плані 5,2 м х 4,38 м (площа забудови -22,8 кв.м.), внаслідок чого загальна площа квартири збільшилась з 34,1 кв.м. до 52,4 кв.м., кількість жилих кімнат збільшилась з 2-х до 3-х, житлова площа збільшилась з 24,8 кв.м. до 29,5 кв.м. Відповідно до даних технічного паспорта від 25.10.2024 на вищевказану квартиру, до складу прибудови входить: кухня площею 9,2 кв.м. (номер приміщення у складі об`єкта нерухомого майна: 6 ), санвузол площею 3,7 кв.м. (номер приміщення у складі об`єкта нерухомого майна: 7 ), кімната площею 4,6 кв.м. (номер приміщення у складі об`єкта нерухомого майна: 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 13.09.2023 Хорольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

На майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 було заведено спадкову справу № 17/2024 на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 , як спадкоємця першої черги за законом, яка прийняла спадщину після свого батька ОСОБА_5 . В ході вивчення документів наданих на вищевказану квартиру АДРЕСА_3 , 1/3 частки якої входить до складу спадщини ОСОБА_5 , встановлено: 1) за даними Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14.10.2010 року Органом приватизації при Хорольській міській раді, зареєстрованого 14.10.2010 КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» в реєстрі речових прав, двокімнатна квартира має загальну площу 34,1 кв.м. та загальну площу 24,8 кв.м.; 2) за даними наданими експертом, інженером з інвентаризації нерухомого майна ФОП ОСОБА_6 повідомлення про результати огляду об`єкта нерухомого майна від 25.10.2024 року виявлено, що збудовано без отримання дозвільних документів прибудову літ.а до квартири АДРЕСА_2 ,внаслідок чого змінились характеристики квартири: збільшилась загальна та житлова площа, збільшилась кількість кімнат. Самовільна добудова змінила характеристики квартири частка якої спадкується.

Виявлені вказані розбіжності у характеристиці квартири, не дають можливості видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину за законом з дотриманням всіх вимог закону, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи, однак, за спадкоємцем зберігається право на звернення до суду з метою вирішення витання про визнання складу спадкового майна і визнання за спадкоємцем права власності в порядку спадкування на частку даної квартири, що підтверджується листом завідувача Хорольської державної нотаріальної контори державного нотаріуса Решти С.М. № 535/02-14 від 20.11.2024.

У грудні 2024 позивачі звернулися до Виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області із заявою про надання дозволу на проведення реконструкції з метою подальшої державної реєстрації самовільно збудованих будівель, але листом № 6628/02-22 від 10.12.2024 року було повідомлено про те, що в зв`язку із відсутністю в м. Хорол затвердженого в установленому порядку історико-архітектурного опорного плану міська рада не може розглянути питання про надання дозволу на реконструкцію.

26.12.2024 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивачі не з"явилися, але в позовній заяві прохали суд провести розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, протягом строку, встановленого судом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить розглянути справу у відсутність їх представника та при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Врахувавши позицію позивачки, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 виданого 14.10.2010 року Органом приватизації при Хорольській міській раді, зареєстрованого 14.10.2010 у Комунальному підприємстві «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (витяг № 27636853 від 14.10.2010) ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності (по 1/3 частки) належить 2-кімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2023 році власниками квартири було зроблено прибудову літ.а до квартири АДРЕСА_2 розміром в плані 5,2 м х 4,38 м (площа забудови -22,8 кв.м.), внаслідок чого загальна площа квартири збільшилась з 34,1 кв.м. до 52,4 кв.м., кількість жилих кімнат збільшилась з 2-х до 3-х, житлова площа збільшилась з 24,8 кв.м. до 29,5 кв.м. Відповідно до даних технічного паспорта від 25.10.2024 на вищевказану квартиру, до складу прибудови входить: кухня площею 9,2 кв.м. (номер приміщення у складі об`єкта нерухомого майна: 6 ), санвузол площею 3,7 кв.м. (номер приміщення у складі об`єкта нерухомого майна: 7 ), кімната площею 4,6 кв.м. (номер приміщення у складі об`єкта нерухомого майна: 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 13.09.2023 Хорольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

На майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 було заведено спадкову справу № 17/2024 на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 , як спадкоємця першої черги за законом, яка прийняла спадщину після свого батька ОСОБА_5 . В ході вивчення документів наданих на вищевказану квартиру АДРЕСА_3 , 1/3 частки якої входить до складу спадщини ОСОБА_5 , встановлено: 1) за даними Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14.10.2010 року Органом приватизації при Хорольській міській раді, зареєстрованого 14.10.2010 КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» в реєстрі речових прав, двокімнатна квартира має загальну площу 34,1 кв.м. та загальну площу 24,8 кв.м.; 2) за даними наданими експертом, інженером з інвентаризації нерухомого майна ФОП ОСОБА_6 повідомлення про результати огляду об`єкта нерухомого майна від 25.10.2024 року виявлено, що збудовано без отримання дозвільних документів прибудову літ.а до квартири АДРЕСА_2 ,внаслідок чого змінились характеристики квартири: збільшилась загальна та житлова площа, збільшилась кількість кімнат. Самовільна добудова змінила характеристики квартири частка якої спадкується.

Виявлені вказані розбіжності у характеристиці квартири, не дають можливості видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину за законом з дотриманням всіх вимог закону, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи, однак, за спадкоємцем зберігається право на звернення до суду з метою вирішення витання про визнання складу спадкового майна і визнання за спадкоємцем права власності в порядку спадкування на частку даної квартири, що підтверджується листом завідувача Хорольської державної нотаріальної контори державного нотаріуса Решти С.М. № 535/02-14 від 20.11.2024.

У грудні 2024 позивачі звернулися до Виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області із заявою про надання дозволу на проведення реконструкції з метою подальшої державної реєстрації самовільно збудованих будівель, але листом № 6628/02-22 від 10.12.2024 року було повідомлено про те, що в зв`язку із відсутністю в м. Хорол затвердженого в установленому порядку історико-архітектурного опорного плану міська рада не може розглянути питання про надання дозволу на реконструкцію.

Чинним законодавством передбачено право ОСОБА_1 визнати право власності на свою частку у розмірі 1/3 частки на квартиру та на частку свого батька ОСОБА_5 на квартиру у розмір 1/3 частки у порядку спадкування за законом, загалом 2/3 частки.

Чинним законодавством передбачено право ОСОБА_2 визнати право власності на свою частку у розмірі 1/3 частки квартири.

Позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_3 , право власності на яку набуте ними в установленому законом порядку та користувачами земельної ділянки, на якій розташована зазначена будівля, то рішенням суду може бути визнано за нами право власності на самочинне будівництво, а саме: прибудову літ.а (в технічному паспорті літера «а»), (яка складається з приміщення 6 площею 9,2 кв.м., приміщення 7 площею 3,7 кв.м., приміщення 8 площею 4,6 кв.м). .

З огляду на те, що квартира належить позивачам на праві спільної часткової власності, право власності на об`єкт самочинного будівництва підлягає визнанню за кожним з позивачів пропорційно до часток, в яких їм належить квартира: 1/3 за ОСОБА_2 , 2/3 за ОСОБА_1 (1/3 частки квартири належала їй особисто, на 1/3 частки квартири визнається право власності за нею у порядку спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_5 .

Позивачами проведено технічну інвентаризацію квартири з прибудовою (інвентаризаційна справа № 144/2024 від 26.10.2024), зроблено технічний паспорт, що свідчить про те, що прибудова відповідає архітектурним, санітарним та протипожежним нормам та правилам, знаходиться в межах земельної ділянки та не знаходиться на суміжних земельних ділянках.

Чинним законодавством передбачено право ОСОБА_1 визнати право власності на свою частку у розмірі 1/3 частки на квартиру та на частку свого батька ОСОБА_5 на квартиру у розмір 1/3 частки у порядку спадкування за законом, загалом 2/3 частки.

Чинним законодавством передбачено право ОСОБА_2 визнати право власності на свою частку у розмірі 1/3 частки квартири.

Позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_3 , право власності на яку набуте ними в установленому законом порядку та користувачами земельної ділянки, на якій розташована зазначена будівля, то рішенням суду може бути визнано за нами право власності на самочинне будівництво, а саме: прибудову літ.а (в технічному паспорті літера «а»), (яка складається з приміщення 6 площею 9,2 кв.м., приміщення 7 площею 3,7 кв.м., приміщення 8 площею 4,6 кв.м). .

З огляду на те, що квартира належить позивачам на праві спільної часткової власності, право власності на об`єкт самочинного будівництва підлягає визнанню за кожним з позивачів пропорційно до часток, в яких їм належить квартира: 1/3 за ОСОБА_2 , 2/3 за ОСОБА_1 (1/3 частки квартири належала їй особисто, на 1/3 частки квартири визнається право власності за нею у порядку спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_5 .

Позивачами проведено технічну інвентаризацію квартири з прибудовою (інвентаризаційна справа № 144/2024 від 26.10.2024), зроблено технічний паспорт, що свідчить про те, що прибудова відповідає архітектурним, санітарним та протипожежним нормам та правилам, знаходиться в межах земельної ділянки та не знаходиться на суміжних земельних ділянках.

Норми права, застосовані судом.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України ( про правовий режим самочинного будівництва )» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.

Правові наслідки самочинного будівництва, здійсненого власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 ЦК України".

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; ч. 5 „на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб".

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних і цивільних справ від 30.03.2012 року № 6 визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону № 2780-ІІ спори з питань містобудування вирішуються радами межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. У зв`язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону; п. 12 „у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК ) Разом з тим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб ( ч. 5 ст. 376 ЦК ). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті ; чи є порушені будівельні норми та правила істотними; п. 14 на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалась у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною, проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч. 3 ст. 375 ЦК)".

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Частина 3 ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» забороняє експлуатацію об`єктів, не прийнятих в експлуатацію в установленому законом порядку.

Відповідно до змісту пп.1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно вимог ст.ст. 5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений Постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461 (в редакції Постанови КМУ від 08.09.2015 року № 750), введення в експлуатацію можливе на підставі рішення суду про визнання права власності на самочинно збудоване (реконструйоване) нерухоме майно.

Частина 2 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник квартири (житлового будинку) може на свій розсуд здійснювати зміни в житлі, за умови, якщо ці зміни не призведуть до порушень прав інших власників (співвласників) житла.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1ст.1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2ст.1220 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ізст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Таким чином,під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру,за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.15,16,328,392 ЦК України, ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268,354,355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ) до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( код ЄРДПОУ: 22528612, адреса знаходження : вул. 1 Травня,4 м. Хорол Лубенського району Полтавської області) про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) право власності на 1/3 частки квартири у будинку квартирного типу за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з: квартири АДРЕСА_2 загальною площею 52,4 кв.м., прибудови літ «а» площею 22,8 кв.м. вартістю 366300 грн.

Визнати з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності на 2/3 частки квартири у будинку квартирного типу за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з: квартири АДРЕСА_2 загальною площею 52,4 кв.м., прибудови літ «а» площею 22,8 кв.м. вартістю 366300 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 29.01.2025 року.

Суддя : О.В. Коновод