Справа № 368/1379/24
Рішення

Іменем України

"30" січня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом та просить визнати за нею право право власності на спадковий житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 ..

Позов обгрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_3 належали земельні ділянки та житловий будинок, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 заповіту на належне їй майно, складено не було.

Спадкоємцями першої черги на майно померлої є дочка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який є її сином. Інших спадкоємців першої черги після ОСОБА_3 не залишилося.

02.04.2024 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки, розміщені біля спадкового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з листом державного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Грачової Л.І. від 02.04.2024 р. з вих. №149/02-16 видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний вище житловий будинок неможливо у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів померлої ОСОБА_3 на нього. Враховуючи викладене, нотаріус роз`яснила необхідність звернутися до суду з позовною заявою про визнання за Позивачем права власності в порядку спадкування.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задоволити.

Відповідач проти задоволення позову не заперечив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів

Так в судовому засіданні встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_3 належали земельні ділянки та житловий будинок, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 заповіту на належне їй майно, складено не було.

Спадкоємцями першої черги на майно померлої є дочка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який є її сином. Інших спадкоємців першої черги після ОСОБА_3 не залишилося.

02.04.2024 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки, розміщені біля спадкового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з листом державного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Грачової Л.І. від 02.04.2024 р. з вих. №149/02-16 видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний вище житловий будинок неможливо у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів померлої ОСОБА_3 на нього, а також відсутності реєстрації в в КП КОР «Київське обласне БТІ». Враховуючи викладене, нотаріус роз`яснила необхідність звернутися до суду з позовною заявою про визнання за Позивачем права власності в порядку спадкування.Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ніш документа, який засвідчує його право власності.

У випадку, коли нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Передумовою для подачі позову до суду про визнання за Позивачем права власності на спадковий житловий будинок є відсутність іншого, крім судового, шляху для визнання його права.

Дійсно, на даний момент у Позивача відсутні документи, які б належним чином посвідчували право на житловий будинок у АДРЕСА_1 за її матір`ю ОСОБА_3 , внаслідок чого нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Проте, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно не позбавляє спадкоємців їхніх прав, а є передумовою для захисту таких прав в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селиіцних, міських рад, якіши відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільськім головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під такіш об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Згідно з листом ТОВ «Реєстраційний центр «Алтана» від 30.01.2023 року №КТ 008320, про техніко-економічні показники спадкового будинку.

Пунктом 9 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що підставою для державної реєстрації прав, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Підставою для визнання за Позивачем права власності на житловий будинок, що належав померлій ОСОБА_3 , є наявні у Позивача: копія свідоцтва про смерть, свідоцтв про право на спадщину за законом від 02.04.2024 року, технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, наявні усі підстави для задоволення даного позову та визнання за Позивачем права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після її матері ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.. 16, 328, 1216, 1217,1223, 1261, 1268, 392 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 49,4 кв.м., житловою 30,6 кв.м., а саме : житлову кімнату 1-4 площею 15,1 кв.м., житлову кімнату 1-5 площею 15,5 кв.м, веранду 1-1 площею 5,9, передпокій 1-2 площею 6,8 кв.м., кладову 1-3 площею 6,1 кв.м., а також господарські будівлі і споруди : сарай Б-1 площею 40,0 кв.м., погріб В1 площею 13,0 кв.м., вбиральня Г1 площею 1.5 кв.м., літній душ Д1 плошею 1,5 кв.м., №1 криниця, 32 ворота, №3,4,5 огорожа.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 289 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів.

Суддя: Т.Є. Іванюта.