Номер провадження: 22-ц/813/2421/25
Справа № 509/545/24
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Кочко В.К., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

Короткий зміст обставин справи

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 35255,22 грн. та нараховані відсотки у розмірі 11933,98 грн. Також позивач просить стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі - 10 000 грн. (Т. 1, а. с. 13).

ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» обґрунтовує свої вимоги тим, що 07.02.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 5501858 про надання споживчого кредиту у розмірі - 25000 грн., строком на 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Дата останнього платежу по кредиту (02.02.2023 рік).

Підпунктом 1.5.1. пункту 1.5. договору передбачено стандартну проценту ставку в розмірі 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п.1.4 цього Договору. За п.1.5.2.договору знижена процентна ставка 0,01 % в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач до 09 березня 2022 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Даний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». 02 лютого 2023 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. У період з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року за ініціативою банку, в зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, зменшення їх фінансового навантаження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було прийнято рішення про надання відповідачу кредитних канікул, тобто було призупинено нарахування процентів за користування кредитними коштами.

08.02.2022 відповідачка здійснила платіж на рахунок кредитора в розмірі 13950 грн (оплата основного боргу - 13701,25; оплата процентів - 248,75)

09.02.2022 року відповідачка здійснила платіж на рахунок кредитора в розмірі 1360 грн (оплата основного боргу - 1303,79; оплата процентів - 56,21)

07.04.2022 року відповідачка здійснила часткову оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 745,87 грн.

У період з 01.05.2022 по 04.09.2022 було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою відповідно до підпункту 1.5.1 п. 1.5 Договору.

Позивачем було здійснено нарахування відсотків за 60 календарних днів (05.09.2022 - 03.11.2022) в межах строку договору відповідно до наступного: 9994,96 * 1,99% = 198,9 грн. * 60 календарних днів = 11933,98 грн.

29.05.2023 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус України» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитним договором.

Про відступлення права грошової вимоги відповідачу було повідомлено шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення (т. 1 а.с. 31).

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 вересня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 було задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" () суму заборгованості в розмірі 35255,22 грн., нараховані відсотки за 60 календарних днів - 11933,98 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначав, що ОСОБА_1 було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманих кредитів та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість за кредитним договором №5501858 від 07.02.2022 року у сумі 47189,2 грн. та складається з наступного: 9994,96 грн. заборгованість за тілом кредиту, 37194,24 грн. заборгованість за відсотками.

Доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права та просить суд апеляційної інстанції частково скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 вересня 2024 року, а саме в частині нарахування заборгованості за нарахованою неустойкою, компенсації витрат на послуги адвоката та витрат на судовий збір .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем не надано суду доказів вручення відповідачу примірника Договору № 5501858 про надання споживчого кредиту;

Також апелянт вказує на те, що рішенням суду з неї стягнуто кошти в розмірі 37194, 24, які на думку скаржника є неустойкою, нарахування та стягнення якої вважає незаконною.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що він є інвалідом 2 групи і відповідно просить відмовити у компенсації витрат ТОВ «Фінансова компанція «Фінтраст Україні» на судовий збір та витрат на правову допомогу згідно ч. 4 ст. 137 ЦПКУ, де вказано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та ціною позову, обгрунтовуючи це ти, що в даному випадку сума кредиту (9994,96) є меншим за витрати на послуги адвоката (10000 грн.)

Позиція учасників справи.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 вересня 2024 року - залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ«ФК «ФІНТРАСТУКРАЇНА» зазначає, що на підтвердження укладання Договору №5501858 про надання споживчого кредиту (далі - Кредитний договір) з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», Позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі (додаток до позовної заяви №4), який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «M955257», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що Відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 р. у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Верховний Суд у багатьох постановах посилається на презумпцію свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021, постанова Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 р., постанова Верховного Суду від 29.01.2021 р. у справі №922/51/20, постанова Верховного Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 р,).

Щодо явки сторін

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 66028,69 грн. і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанція «Фінтраст Україні» в частині стягнення боргу за кредитом в сумі 47189,20 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності позову та його обґрунтованості.

Однак, колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 07 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №5501858, відповідно до якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 25000 грн., строк кредиту - 360 днів. Стандартна процентна ставка - 1,99% в день, знижена процентна ставка - 0,597 % в день ( т.1 а.с 18-19)

Згідно п.2.1 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Вказаний договір підписано відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «M955257» 07 лютого 2022 року (т. 1 а.с. 27)

Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання.

На підтвердження зазначених в позовній заяві обставин, позивачем долучено до матеріалів справи Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), з якого також вбачається, що сума кредиту становить 25000 грн., строк кредитування - 360 днів. Вказаний Паспорт споживчого кредиту також підписано відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «M955257» 07 лютого 2022 року (т. 1 а.с. 32-35)

Виходячи з вищевказаного доводи апелянта про не направлення у письмовій формі укладеного кредитного договору в електронній формі само по собі не спростовує факт його укладення. Також в п.9.10.1 Договору зазначено «Споживач має право отримати від Товариства засвідчену копію Договору на папері з електронного документа. Для цього Споживачу необхідно в письмовій (електронній) формі звернутися до Товариства шляхом направлення запиту на поштову адресу або електронну адресу Товариства». Як вбачається з матеріалів справи відповідач не надає ніяких доказів на підтвердження спроби отримання копії Договору.

29 травня 2023 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) було укладено договір факторингу №29.05/23-Ф, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна», клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 15232, після чого, з урахуванням пункту 1.2 Договору факторингу №29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (Клієнта) (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2. Договору Факторингу перехід від Клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників (Копія додається) - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення ( т. 1 а.с. 31)

Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Отже, до ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу № 29-05/2023-Ф перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі 35255 грн.22 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 9994 грн. 96 коп., сума процентів за користування кредитом - 35255 грн. 22 коп. (т. 1 а.с. 16). Приймаючи право вимоги до боржника ОСОБА_1 позивач погодився на розмір нарахованих первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» процентів.

Відтак, апеляційний суд не має сумнівів в існуванні 35255 грн. 22 коп. заборгованості за договором споживчого кредитування №5501858 від 07 лютого 2022 року, за таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованості за тілом кредиту 9994 грн. 96 коп. та 25 260 грн. 26 коп. заборгованості по процентам.

При цьому колегія суддів не вбачає підстав стягнення з відповідача нарахованих відсотків за 60 календарних відсотків за період з 05.09.2022 по 03.11.2022 в розмірі 11933,98 грн., оскільки за умовами договору позивач набув права вимоги на заборгованість відповідно до реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № 29-05/2023-Ф від 29 травня 2023 року, а також зазначена сума не підтверджується наданими позивачем доказами, навпаки матеріали справи містять витяг з реєстру боржників відповідно до якого відповідач мала станом на 29 травня 2023 року заборгованість у розмірі 35255 гривень 22 копійки (т.1 а.с.16).

Оскільки встановлено, що проценти нараховані первісним кредитором в межах строку кредиту, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що нараховані кошти в сумі 25260,26 не є обгрунтованими, адже в даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.4. Договору про надання споживчого кредиту № 5501858 від 07 лютого 2022 року.

Ураховуючи викладені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині вирішення питання про стягнення заборгованості за процентами нарахованими позивачем після укладення договору факторінгу.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав стягнення процентів у розмірі 11933,9 грн. колегія суддів вважає обгрунтованими, оскільки за умовами п.1.2 договору факторингу до фактора перейшло права вимоги заборгованості до боржника ОСОБА_1 , яка визначена у реєстрі боржників у загальному розмірі 35255 грн. 22 коп. (т.1 а.с.16).

Інші аргументи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині судового рішення.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими п. 2 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по процентам нарахованих відсотків за 60 календарних відсотків за період з 05.09.2022 по 03.11.2022 в розмірі 11933,98 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення заборгованості по процентам у розмірі 25260 грн.26 коп., це ж рішення в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту залишити без змін.

Щодо стягнення судових витрат.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Таким чином, опис наданих послуг та наявні в матеріалах справи докази на підтвердження їх сплати не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано копію договору № 10/07-2023 про надання правової допомоги від 10.07.2023 року укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" та адвокатом Столітнім М.М,, копію звіту від 17.01.2024 року про надання правової допомоги згідно договору № 10/07-2023 від 10.07.2023 року та копії платіжної інструкції від 18.01.2024 р., відповідно до яких ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" понесло судові витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

За таких обставин, суд вважає, що враховуючи критерію співмірності та те, що позовні вимоги задоволено частково витрати на правову допомогу становлять у розмірі 7470 грн. (74,7 % задоволених вимог).

Апеляційний суд звертає увагу, що з огляду на категорію справи виходячи з укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" та адвокатом Столітнім М.М договору про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 року та копії платіжної інструкції від 18.01.2024 р. про оплату витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 та Довідкою до акта огляду медоки-соціальної експертної комісії серії 10 ААВ № 805012.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача з 10000 гривень до 7470 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 та Довідкою до акта огляду медоки-соціальної експертної комісії серії 10 ААВ № 805012.

Таким чином, ОСОБА_1 є особою, яка звільняється від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно компенсувати позивачу за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні, з частковим задоволенням позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» колегія суддів дійшла до висновку про те, що необхідно судовий збір за подачу позову сплачений ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» у розмірі 1809,53 грн.(74,7 % задоволених вимог) слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі (3633,60 потрібно було сплатити за апеляційну скаргу - потрібно розрахувати) за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційне задоволеним позовним вимогам, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одній іншу частину судових витрат.

Колегія суддів, з урахуванням положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, вважає, що з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь держави підлягає стягненню судові витрати у розмірі 904, 77 грн. (2714,3 грн. - 1809,53 грн.)

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне зясування обставин справи.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 вересня 2024 року змінити. Скасувати Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» () суми нарахованих відсотків за 60 календарних днів у розмірі 11933 гривень 98 копійок.

Зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» () витрати на професійну правничу допомогу з розміру 10000 до розміру 7470 грн..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» () на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 904, 77 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 січня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко