ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/7687/23 Головуючий суддя І інстанції Боговський Д. Є.
Провадження № 22-ц/818/238/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року, по цивільній справі № 641/4687/23, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 у листопаді 2023 року звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 , матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП, яка сталась 15.06.2023 на перехресті вул. Плеханівської та вул. Морозова в м. Харкові, в розмірі 191070,15 грн., та відшкодувати завдану внаслідок ДТП моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., відшкодувати понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 15.06.2023 року о 09-20 годині сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок винних дій водія автомобіля ОСОБА_1 , який при виїзді на некероване перехрестя вулиць Плеханівської та Морозова в м. Харкові з порушенням ПДР не надав переваги у русі автомобілю Opel Astra, державний номер НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі під управлінням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних автомобілів та автомобіль Opel Astra, який належить на праві власності позивачці ОСОБА_2 отримав механічні ушкодження.

Згідно звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу його розмір становить 397634,73 грн. Позивач отримала страхове відшкодування на підставі укладеного нею договору добровільного страхування наземного транспорту №29898а3 від 21.04.2023 року від СК «ARX», яке частково на суму у розмірі 226564,58 грн. Таким чином не відшкодована сума збитків склала різницю між вартістю ремонту та страхового відшкодування, яке не покриває усіх збитків, на суму 171070,15 грн.

Вказала, що вина відповідача підтверджується постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.09.2023, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент вчинення ДТП ОСОБА_1 не мав страхового поліса своєї цивільної відповідальності.

Також позивач вказала, що у зв`язку з пошкодженням автомобіля їй завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, порушенні звичного укладу життя, додаткових клопіт пов`язаних із ремонтом автомобіля та витратами часу та нервових клітин на звернення до поліції, до страхової компанії.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 171070,15 грн., моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1910,70 грн.

Відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення від 12 лютого 2024 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 липня 2024 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 12 лютого 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою на вказане заочне рішення та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати в частині відшкодування матеріальної шкоди відмовити в позові, в частині стягнення моральної шкоди зменшити до розумного розміру, який не буде вважатись надмірним та відповідати засадам верховенства права

На обґрунтування скарги вказав, що звіт та інші документи подані позивачкою на підтвердження вартості відновлювального ремонту не можуть вважатись належними та допустимими доказами реальної вартості відновлювального ремонту.

Вказав, що суд не повідомив його належним чином про розгляд справи, вважає, що проставлення у поштовому повідомленні відмітки про його відсутність за адресою місця проживання не відповідає дійсності, він тимчасово перебував за іншою адресою у місті Харкові, а про існування цієї справи він дізнався лише у квітні 2024 року в результаті заблокування банківських карток, після чого він ознайомився з матеріалами справи. Звертає увагу на висновки ВС у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 про неприпустимість надмірного формалізму при тлумаченні процесуальних норм щодо процесуальних строків та надання доказів по суті справи в період дії воєнного стану.

Вважає, що наданий позивачкою звіт № 211 про визначення вартості відновлюваного ремонту не є належним і достовірним доказом його реальної вартості, оскільки вказаний звіт: не містить підпису оцінювача; надана позивачкою ремонтна калькуляція також не містить підписів та зазначення виконавця; фототаблиця не надає можливості достовірно з`ясувати ані належність автомобіля позивачці, ані розмір його механічних ушкоджень; у своїх розрахунках вартості експерт покликався на роздруківку з сайту avto.ria, яка не є достовірним доказом, а відповідач не був запрошений на огляд технічного стану автомобіля позивачки, внаслідок чого експерт оглядав її автомобіль за відсутності відповідача, що є порушенням п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Вказує на недоведеність твердження позивачки, що отримане нею страхове відшкодування не повністю покриває її витрати на проведення ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля.

Також вважає необґрунтованим та надмірним розмір відшкодування моральної шкоди, який є більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, та не повинен призводити до її безпідставного збагачення, як це було визначено у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц). Вказує, що позивачка не довела належними і допустимими доказами понесення нею моральних страждань.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Герасименя О.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що при ухвалення рішення суд першої інстанції виходив з доведеності вартості відновлювального ремонту виходячи з суми визначеної вказаним вище звітом. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків здійснених у звіті № 211 про визначення вартості відновлювального ремонту. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди з висновками звіту оцінювача. В той же час вказана оцінка здійснена на замовлення страхової компанії, а не позивача, незалежним оцінювачем та відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , представника позивачки - адвоката Герасименя О.Ю., які були повідомлені про судове засідання, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди не зовсім відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що з вини відповідача відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, тому заподіяна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 171070,15 грн (матеріальний збиток, заподіяний власнику за вирахуванням суми страхового відшкодування), що підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема, висновком експерта № 211 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, складеного 03.07.2023 року. З огляду на доведену вину відповідача в пошкодженні майна позивачки, вона має право на компенсацію, завдану внаслідок цього моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн.

Проте повністю погодитись з такими висновками в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди не можна.

Згідно до ст. 22 ЦК України:

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.

У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК).

Судом встановлено, що 15.06.2023 року на перехресті вулиць Плеханівської та Морозова в м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Jeep Grand Cherokee, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля Opel Astra, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , водія автомобіля Hyundai державний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 .

Матеріалами справи підтверджено, що співробітниками патрульної поліції було складено протокол серії ААД № 456770 від 15.06.2023 відносно водія ОСОБА_1 , про скоєння ним адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП за порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.09.2023 року у справі № 641/3576/23 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до частини 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, згаданою постановою суду першої інстанції від 08.09.2023 у справі № 641/3576/23 встановлено, що 15 червня 2023 року об 09:20, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «JEEP» державний номер НОМЕР_2 , на перехресті вул. Плеханівська та вул. Морозова в м. Харкові, при виїзді на нерегульоване перехрестя, не надав перевагу в русі автомобілю «OPEL» державний номер НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, а внаслідок зіткнення автомобіль «JEEP» державний номер НОМЕР_2 здійснив зіткнення з автомобілем «HYUNDAI» державний номер НОМЕР_3 , чим спричинив пошкодження транспортних засобів, заподіяв матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України, який передбачає, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху

Тому, з урахуванням вказаної норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України, та участі ОСОБА_1 у розгляді вказаної справи № 641/3576/23 про притягнення його до адміністративної відповідальності, в якій він мав процесуальні можливості для апеляційного оскарження згаданої постанови суду першої інстанції від 08.09.2023, - встановлені судом першої інстанції у вказаній вище постанові від 08.09.2023 обставини про механізм ДТП та вину ОСОБА_1 у її скоєнні, - мають преюдиціальне (беззаперечне) значення для встановлення цих обставин при розгляді цієї цивільної справи, та внаслідок цього ці обставини не можуть оспорюватися відповідачем у даній цивільній справі.

З цих підстав колегія судді відхиляє доводи скарги про недоведеність вини відповідача у скоєнні ДТП та завданні внаслідок цього майнової та моральної шкоди.

Згідно звіту № 211 про визначення вартості відновлювального ремонту від 03.07.2023 року вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0 складників автомобіля Opel Astra, д.н. НОМЕР_1 , пошкодженого у наслідок ДТП 15.06.2023 року складає 397634,73 грн., з урахуванням ПДВ на складові частини, які підлягають заміні під час проведення ремонтних робіт.

ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» Оферта № 29898а3 від 21.04.2023 року з СК «ARX», відповідно до якого їй виплачена сума розмірі 226564,58 грн.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 911/482/17.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 з позовом як до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи з вимогами про відшкодування шкоди, завданої їй як власнику автомобіля, яким вона керувала на момент дорожньо-транспортної пригоди, у вигляді різниці між вартістю відновлювального ремонту та сумою страхової виплати, що підлягає стягненню з її страхової компанії.

Факт дорожньо-транспортної пригоди та вина ОСОБА_1 підтверджується постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.09.2023 року у справі №641/3576/23.

У даному випадку відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому суд відповідно до вказаних норм ст.ст. 1188, 1166, 1194 ЦК України обґрунтовано стягнув заявлену у позові суму, яка є різницею між вартістю ремонту, який необхідний для повного відновлення механічних ушкоджень, завданих автомобілю позивачки внаслідок зіткнення з автомобілем відповідача під час ДТП, вину відповідача у скоєнні якого було належним чином встановлено вищевказаною постановою суду при притягненні відповідача до адміністративної відповідальності.

Встановивши, що автомобілю позивача спричинено пошкодження, чим завдано збитків, розмір яких підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження, вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків у розмірі 171070,15 грн, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням, яке було виплачено позивачу у розмірі 226564,58.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не спростував належними і допустимим доказами висновки звіту № 211 про визначення вартості відновлювального ремонту від 03.07.2023 року вартість відновлюваного ремонту, відповідних клопотань про призначення товарознавчої експертизи від до суду першої інстанції разом із заявою про перегляд заочного рішення, а також - при апеляційному розгляді справи - не заявляв.

Крім того, не надано документального підтвердження пояснення відповідача про те, що суд не повідомив його розгляд цієї справи, що спростовується зворотним повідомленням із зазначенням у поштовому повідомленні відмітки про його відсутність за адресою місця проживання (а.с.99), що відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається підтвердженням належного вручення судової повістки. Доводи відповідача про те, що він тимчасово виїжджав зі свого місця проживання нічим об`єктивно не підтверджені.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи про відшкодування майнової шкоди.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції в цій частині правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що за змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При визначенні розміру моральної шкоди судом враховується характер і обсяг заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди, а також поведінка відповідача, який не намагався до цього часу добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду.

Пошкодження автомобіля дійсно негативно вплинули на спосіб життя та здоров`я позивачки ОСОБА_2 , а невирішеність питання та неможливість скористатися пошкодженим автомобіль об`єктивно вимагає від неї докладати додаткових зусиль для підтримання звичного порядку життєдіяльності, що викликає в неї душевний дискормфорт та призводить до додаткового навантаження на її нервову систему.

Проте, виходячи із того, що позивачка через нетривалий час після ДТП у значній сумі вже отримала страхове відшкодування завданої майнової шкоди, виходячи із загальних засад цивільного законодавства: розумності, виваженості та справедливості, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, враховуючи характер та тривалість заявленої до відшкодування моральної шкоди, завданої лише майновим правам позивачки, які мають тимчасовий та відновлювальний характер, на щастя не призвели до істотних безповоротних негативних наслідків для неї, - суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими заперечення скарги про надмірний розмір присудженого судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди. З наведених підстав колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці внаслідок ДТП, до 10000, та частково задовольнити заявлені з цих підстав позовні вимоги.

Тому, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає відповідній зміні, а скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2024 року змінити.

Позов ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненою дорожньо-транспортною пригодою, 10000 (десять тисяч) гривень.

В іншій частині заочне рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 03 лютого 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді Ю.М.Мальований

О.В.Маміна