Провадження № 2-о/638/65/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Подус Г.С.,

присяжних Ломовської В.Л., Печеного О.П.,

за участю секретаря Двойних А.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Харківської міської ради, ГУ НП в Харківській області про визнання особи безвісті відсутньою, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати його племінницю - громадянку України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутньою.

Заява обґрунтована тим, що в нього був рідний брат ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . У ОСОБА_1 була донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є племінницею заявника. Оскільки ОСОБА_1 тяжко хворів останні роки, ОСОБА_1 допомагав йому за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , де значиться також зареєстрованою ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_1 , оскільки інших спадкоємців окрім заявника не було (мати та батько померли у 2013 році та 2021 році, колишня дружина поїхала до рф) ОСОБА_1 залишився проживати у квартирі ОСОБА_1 . Із донькою у померлого були напружені стосунки, через що вони майже не спілкувались, ОСОБА_3 не приймала участь у лікуванні та похованні свого батька, усіма питаннями займався саме заявник. Після смерті ОСОБА_1 заявник намагався самотужки розшукати племінницю, однак про неї нічого не було відомо з 2014 року, про що останній сповістив орган поліції. Зазначає, що метою звернення до суду є можливість оформити право на спадщину після померлого рідного брата ОСОБА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2024 року відкрито провадження у справі

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2024 року здійснено витребування інформації з приводу ОСОБА_3 із різних органів та установ.

У судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали повністю та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Заінтересовані особи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд н повідомили.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та наявні докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Як встановлено частиною першою статті 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Згідно зі статтею 43 ЦК України фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Визнання особи безвісно відсутньою - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

Положеннями статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» визначено, що особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , оформлений 20.07.2005 Дзержинським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області у зв`язку із досягненням 16 річного віку. Згідно даними Єдиної інформаційно-аналітичної служби України ОСОБА_3 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон 20.04.2012 серії НОМЕР_2 , дійсний до 2022 року. Інформація щодо оформлення інших документів, що посвідчують особу у ГУДМС в Харківській області відсутні.

Згідно відповіді ГУ ДПС у Харківській області №5/20-40-12-03-09 у ОСОБА_3 відсутні джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 01.01.2024 року по 30.09.2024 року.

Згідно відповіді з відділу ДРАЦС у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що проведеною перевіркою виявлено актовий запис про народження ОСОБА_3 №8264 від 24.11.1988 року згідно якого її батьком є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та матір`ю є ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наявності інших актових записів відносно ОСОБА_4 (про шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, народження дітей) не встановлено.

З відповіді Державної прикордонної служби України №638/15831/24/100939/202 вбачається, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 виїхала через пункт пропуску «Гоптівка» 25.12.2017 року до рф і не поверталась.

Згідно відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного управління Міністерства юстиції, жодних виконавчих документів, стороною яких є ОСОБА_3 на примусовому виконанні не перебуває.

З відповіді ГУ НП в Харківській області №4502/119-25/01-2024 вбачається, що 23.08.2024 року до ХРУП №3 ГУНП в Харківській області надійшло звернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з проханням встановити місцезнаходження його племінниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 яка у 2017 році виїхала до рф. На підставі вищевказаної заяви було внесено відомості до ЄРДР від 24.08.2024 року за №0001790 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. ОСОБА_3 оголошена у державний розшук 30.08.2024 року, заходи із встановлення її місцезнаходження проводяться ХРУП №3 ГУНП в Харківській області. Фактів надходження звернень від ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 не встановлено.

Крім того, у судовому засідання були допитані свідки.

Так, допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_6 , яка є сусідкою померлого ОСОБА_1 повідомила, що знає сім`ю Іпполітових, однак ОСОБА_3 не бачила більше 10 років. Вона не мешкала за місцем реєстрації та не приймала участь у похованні батька.

Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_7 , який є сусідом померлого ОСОБА_1 повідомив, що бачив ОСОБА_3 лише коли вона була ще маленькою дівчинкою. Потім вона з мамою виїхали з квартири і залишився лише ОСОБА_1 . За життя ОСОБА_1 йому допомагав лише його рідний брат, доньку ж за місцем реєстрації не бачив більше 10 років.

Отже, під час розгляду справи з`ясовано, що на даний час місце перебування ОСОБА_3 не встановлено, у місці постійного проживання з 2014 року відсутні відомості про її місце перебування, останні відомості про місце її перебування датовані 2017 року, встановлено, що ОСОБА_3 виїхала через пропускний пункт «Гоптівка» і до сьогодні відсутні відомості щодо місця її перебування.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви та визнання ОСОБА_3 безвісно відсутньою.

Керуючись статтями 2, 76-80, 89, 263- 265, 305-309 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 заінтересовані особи: Харківської міської ради, ГУ НП в Харківській області про визнання особи безвісті відсутньою задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянки України, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , індентифікаційний номер НОМЕР_3 , безвісно відсутньою з 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 27.01.2025 року.

Головуючий суддя: Г.С. Подус

Присяжні: І.В.Ломовська

О.П. Печений