КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/5356/24 Головуючий у суді І інстанції Романишена І.П.
Провадження № 22-з/824/113/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

29 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25 вересня 2023 року № 1170/к «Про вжиття заходів дисциплінарного впливу».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25 вересня 2023 року за № 1170/к «Про вжиття заходів дисциплінарного впливу».

Стягнуто з Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у сумі 968,96 грн.

23 липня 2024 року представник ОСОБА_1 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 43 000 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 39 000 грн. В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, відповідач звернувся з апеляційними скаргами, в яких просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог та вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року апеляційні скарги Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2024 року у даній справізалишено без змін.

05 грудня 2024 року позивачка в особі представника - адвоката Момотюк А.І. через підсистему «Електронний суд» звернулась до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просить стягнути з Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на її користь 22 000,00 грн в якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Заява обґрунтована тим, що у доповненнях до відзивів на апеляційні скарги позивачка зазначала орієнтовну суму витрат у розмірі 40 000 грн, які ОСОБА_1 очікувала понести при розгляді даної справи в апеляційному суді, а докази понесених витрат будуть надані протягом 5 днів після проголошення рішення суду.

04 грудня 2024 року між ОСОБА_1 та АО «Мітракс» було підписано акт № 04/12-А прийому-передачі наданих послуг, згідно якого загальна вартість наданих послуг при розгляді апеляційних скарг відповідача становить 22 000 грн, які були оплачені ОСОБА_1 відповідно до квитанцій від 25 жовтня та від 02 грудня 2024 року.

Відповідач своїх заперечень проти заявлених вимог щодо відшкодування судових витрат до суду апеляційної інстанції не надіслав.

Учасники справи в призначене судове засідання не з'явилися і явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки надіслала заяву про розгляд справи без її участі, відповідач причини неявки до апеляційного суду не повідомив, тому колегія суддів дійшла висновку, що неявка сторін відповідно до вимог частини четвертої статті 270 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи тавимоги заяви про ухвалення додаткового судового рішення, колегія суддів вважає, що вказану заяву слід задовольнити з таких підстав.

За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

За загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що 05 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представником позивачки - адвокатом Момотюк А.І.подано клопотання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, у якому вона просила стягнути з Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 22 000 грн, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

До цього клопотання було долучено: договір про надання юридичних послуг № 12-02 від 12 лютого 2024 року; додаткову угоду № 1 від 19 лютого 2024 року, додаткову угоду № 3 від 23 жовтня 2024 року та додаткову угоду № 4 від 04 грудня 2024 року до договору про надання юридичних послуг № 12-02 від 12 лютого 2024 року; акт прийому-передачі наданих послуг № 04/12-А від 04 грудня 2024 року; опис наданих послуг від 04 грудня 2024 року; платіжні інструкції від 24 жовтня 2024 року про оплату наданих послуг на суму 16 440 грн та від 02 грудня 2024 року про оплату наданих послуг на суму 6 210 грн. (а.с. 27-43, т. 5).

Відповідно до умов пункту 5.2 договору про надання юридичних послуг оплата послуг, що надаються виконавцем, здійснюється замовником відповідно до обсягу виконаних робіт та наданих послуг, визначених виконавцем у відповідних актах прийому-передачі.

Згідно із пунктом 1 додаткової угоди від 04 грудня 2024 року до вказаного договору вартість послуг при наданні правничої допомоги в Київському апеляційному суді у справі № 761/5356/24 становить 22 000 грн.

В акті прийому-передачі наданих послуг від 04 грудня 2024 року ОСОБА_1 та АО «Мітракс» затверджено, що виконавцем були проведені роботи (надані послуги) згідно з договором про надання правничої допомоги, а саме опрацювання апеляційних скарг відповідача на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року та на додаткове рішення від 19 серпня 2024 року, підготовка та відправка відзивів на апеляційні скарги на основне та додаткове рішення, підготовка та участь у судовому засіданні.

Згідно із платіжними інструкціями від 24 жовтня 2024 року та від 02 грудня 2024 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок АО «Мітракс» 16 440 грн та 6 210 грн відповідно за надання професійної правничої допомоги у справі № 761/5356/24.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина третя статті 141 ЦПК Українипередбачає критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звернув увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

При цьому саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

У даній справі розмір винагороди адвокатського об`єднання за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції визначений позивачкою та його АО «Мітракс» у розмірі 22 000 грн, а на підтвердження понесення ОСОБА_1 таких витрат суду надано належні докази, зокрема, копії додаткових угод до договору про надання юридичних послуг, акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), платіжні інструкції про оплатунаданих послуг.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, виходячи з того, що судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, і стороною позивачки документально доведено понесення ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, то в апеляційного суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Оцінюючи обґрунтованість вимог заяви представника позивачки про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи відсутність заперечень сторони відповідача в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, колегія суддів вважає, що заявлена сума 22 000 грн підлягає стягненню з Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Розмір такого стягнення судових витрат є розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом адвокатського об`єднання обсягом робіт, при цьому забезпечить відновлення права позивачки на отримання коштів, які вона була змушена фактично затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді апеляційної інстанції, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Керуючись статтями 2, 15, 133, 137, 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради «Київської міської державної адміністрації» про визнання протиправним та скасування наказу додаткове судове рішення.

Стягнути зДепартаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради «Київської міської державної адміністрації» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 22 000 грн (двадцять дві тисячі гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній