СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кицюк В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Завод 410 ЦА» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість на загальну суму 406647,28 грн, яка складається із невиплаченої заробітної плати у розмірі 299263,63 грн та середнього заробітку за час затримки в розрахунку 107383,65 грн.

В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що у період з 10 грудня 2009 року по 31 травня 2023 року позивач перебувала у трудових відносинах з ДП «Завод 410 ЦА». Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 299263,63 грн. Наказом від 18 травня 2023 року №386/о позивача звільнено з посади заступника начальника управління закупівель за власним бажанням. Крім того, оскільки відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, підлягає стягненню середній заробіток за час затримки у розмірі 107383,65 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

31.10.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування зазначає, що крім суми заборгованості по заробітній платі позивач заявив про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 107383,65 грн. Проте, згідно із розрахунковими листками за квітень 2023 та травень 2023 вбачається, що вказаний дохід складається одночасно з окладу, компенсації за невикористану відпустку, щорічної відпустки та лікарняного. Із розрахункових листків вбачається, що за квітень 2023 року позивач фактично відпрацювала 14 робочих днів, за травень 2023 - 3 робочих дні. Таким чином, Відповідач надає свої розрахунки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені: (21811,17 + 3113,48) / 17 = 1 466,15 грн - середньоденна заробітна плата 1466,15 * 55 = 80638,25 грн - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Отже, розрахунки середнього заробітку, які наводить позивач, є помилковими та незаконними. Окрім того, у зв`язку з тим, що бойові дії відбувались на території, де знаходиться підприємство, припиненням сполучення між містами, відсутності можливості дістатися до місця виконання посадових обов`язків та відсутності можливості виконувати свої посадові обов`язки у дистанційному режимі, призупинено дію трудових договорів з 24 березня 2022 з переважною більшістю працівників ДП «ЗАВОД 410 ЦА». Можливість ДП «ЗАВОД 410 ЦА» використовувати банківські рахунки, відкриті в установах інших банків була відсутня у зв`язку із їх блокуванням та арештом на підставі зведеного виконавчого провадження, яке сформувалося у зв`язку з фактично повною зупинкою підприємства через воєнний стан.

06.11.2024 до суду надійшла відповідь на відзив. Відповідно до ч.3 ст.179 ЦПК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу. Згідно з п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. У матеріалах справи міститься акт Солом`янського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (пакування), відповідно до якого при реєстрації відповіді на відзив на позовну заяву виявлено недоліки, а саме до відповіді не долучено доказу направлення копії відповіді на відзив на позовну заяву відповідачу. Таким чином, суд не бере до уваги надану позивачем відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, відповідно до копії наказу ДП «Завод 410 ЦА» від 18 травня 2023 року №386/о «Про звільнення ОСОБА_1 », звільнено ОСОБА_1 - заступника начальника Управління закупівель 31 травня 2023 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України.

Згідно з копією довідки ДП «Завод 410 ЦА» про доходи від 02 квітня 2024 року №69, ОСОБА_1 нараховано доходу до виплати за період з травня 2022 року по травень 2023 року у розмірі 358736,76 грн, виплачено 59473,13 грн.

Відповідно до копії розрахункового листа ОСОБА_1 за квітень 2023 року, оплата за оклад 15515,50 грн, простій 795,67 грн, щорічна відпустка 1059,82 грн, заохочування 5500,00 грн; за травень 2023 року оплата за оклад 3113,48 грн, лікарняний 3069,21 грн, щорічна відпустка 22253,43 грн, компенсація відпустки 52984,36 грн.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

За змістом ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За змістом ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Разом із цим, роботодавець має заборгованість перед позивачем по заробітній платі і не здійснив виплату цієї заборгованості при звільненні позивача. Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 299263,63 грн підлягають задоволенню.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У той же час, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які свідчать про безпосередній негативний вплив на господарську діяльність підприємства у зв`язку із введенням воєнного стану, що господарська діяльність повністю припинена внаслідок ведення бойових дій (знищення або руйнування виробничих потужностей відповідача, тощо) або інших обставин непереборної сили.

Враховуючи вказане, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток позивача судом розраховується відповідно до правил, які передбачені у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

У абз 4 п.2 Розділу ІІ Постанови №100 вказано, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

У п.4 Розділу ІІІ Постанови №100 зазначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відтак, розрахунок середнього заробітку за час затримки в розрахунку становить: 21811,17+3113,48:17 = 1466,15 грн. 1466,15*55 = 80638,25 грн.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, на підставі ст.141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3799,02 грн.

Керуючись ст.ст.12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ДП «Завод 410 ЦА» про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Завод 410 ЦА» / / на користь ОСОБА_1 / РНОКПП НОМЕР_1 / невиплачену заробітну плату у розмірі 299263,63 грн.

Стягнути з ДП «Завод 410 ЦА» / / на користь ОСОБА_1 / РНОКПП НОМЕР_1 / середній заробіток за час затримки в розрахунку у розмірі 80638,25 грн.

Стягнути з ДП «Завод 410 ЦА» / / на користь держави судовий збір у розмірі 3799,02 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вікторія КИЦЮК