Провадження №2/592/2045/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді Костенка В.Г., з участю секретаря судового засідання Сидоренко Ю.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільного зобов`язання подружжя, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 ,

з участю представника позивача ОСОБА_4 , представника відповідачки Фідірко Я.С.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач просить визнати борг в сумі 17 000 доларів США отриманий від ОСОБА_3 17.07.2018 спільним зобов`язанням з відповідачкою.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 23.07.2016 по 05.01.2024 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За час шлюбу придбали квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Для купівлі квартири 17.07.2018 узяв у борг 17 000 доларів США у ОСОБА_3 . Потім відносини з відповідачкою погіршилися та шлюб розпався. При поділі майна пропонував відповідачці продати квартиру й повернути позику. Натомість відповідачка відмовилася від такої пропозиції. Позивач вважає, що при поділі майна подружжя має бути враховано зазначене зобов`язання.

Відповідачка подала відзив у якому просила відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивує тим, що квартира придбавалася за кошти подаровані їх батьками, а саме по 8 000 доларів США від батьків кожної сторони. Будь-яких розписок при цьому не складалося. Вона не надавала згоди позивачу на укладення такої угоди. Про наявність розписки вона дізналася лиши при розірванні шлюбу. На думку відповідачки позивач та третя особа діють не добросовісно. Боргова розписка складена позивачем без реального факту передавання коштів, щоб зменшити її права при поділі квартири. Позивач є сином третьої особи. Він з батьком займаються підприємницькою діяльністю. На думку відповідачки це підтверджує, що боргова розписка є штучно створеною. Квартиру було придбано за 241 200 грн., а кошти у сумі 17 000 доларів США становлять за курсом НБУ 447 100 грн., що значно перевищувало вартість квартири.

Третя особа письмових пояснень, щодо поданого позову не подавала.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Представник відповідача заперечував проти позову.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08.07.2024 судом прийнято позовну заяву й відкрито провадження у справі. Судовий розгляд призначено за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 16.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд встановив, що з 23.07.2016 позивач перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. 04.12.2023 рішенням суду шлюб між ними розірвано.

19.07.2018 позивач за згодою відповідачки купив квартиру за адресою АДРЕСА_1 за 241 200 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу.

Позивач склав у односторонньому порядку письмову розписку у якій зазначив, що отримав від своєї матері ОСОБА_3 у борг 17 000 доларів США на купівлю квартири за адресою АДРЕСА_1 . Борг зобов`язався повернути за першою вимогою. Дату складання розписки позивач зазначив 17.07.2018.

Свідок ОСОБА_3 , третя особа у справі, матір позивача, пояснила, що має напружені стосунки зі сторонами після того як вони не повернули позику. 17.07.2018 сторони узяли у неї у борг кошти у сумі 17 000 грн. для купівлі квартири, про що позивач склав письмову розписку. Перед тим як узяти борг вони зателефонували, а потім 17.07.2018 приїхали до неї у м.Бахмут. Вони приїхали разом та зупинилися у них у квартирі. Вона особисто передала кошти сину, а той написав розписку. Відповідачка була присутня при розмові й передачі коштів. Свідок вважала, що батьки відповідачки не могли надати кошти сторонам для придбання квартири, оскільки працювали але не мали доходів для таких заощаджень.

Свідок ОСОБА_5 , батько позивача, пояснив, що надав з дружиною кошти у борг на купівлі квартири у сумі 17 000 грн. Так з початку до них звернувся син з приводу надання коштів у борг, на що вони дали згоду. Потім подружжя прихали до них додому у м.Бахмут. Він узяв відповідну суму та передав дружині, а дружина вже передала сину. При цьому також була присутня відповідачка. У них з дружиною було достатньо коштів для забезпеченого існування та заощадження, адже займалися підприємницькою діяльністю. Допомогу по ремонту будинку також надавали вони з дружиною. Батьки відповідачки не могли надати кошти на придбання квартири, адже вони не мали достатніх доходів.

Свідок ОСОБА_6 , сестра позивача, пояснила, що була присутня коли її брат, позивач по справі, оглядав будинок та вирішив придбати. Кошти на купівлю будинку він узяв у батьків. Брат з дружиною їздив до батьків, позичати кошти. Докладно обставини розрахунків за квартиру свідку не відомі.

Свідок ОСОБА_7 , чоловік сестри позивача, пояснив, що сторони проживали у них у квартирі коли приїхали з Польщі. Вони підшукували будинок. Позивач знайшов будинок та їздив узяти кошти у батьків. Обставини передавання коштів та придбання будинку свідку невідомі. Знає, що сторони їздили разом до батьків позивача, щоб узяти кошти.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

З встановлених обстави справи вбачається, що між сторонами існували правовідносини врегульовані сімейним кодексом України

Сімейний кодекс України зокрема регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 і ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Аналізуючи наведений зміст норм Сімейного кодексу України та встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачкою існували сімейні відносини, зокрема майнові, щодо виникнення спільної сумісної власності щодо вказаної квартири.

Сторони мають право поділити зазначену квартиру за домовленістю або у судовому порядку. Договір укладений одним з подружжя у інтересах сім`ї створює обов`язки до іншого з подружжя. При поділі майна подружжя враховується наявність зобов`язання.

Звертаючись з позовом позивач просив визнати боргове зобов`язанням перед третьою особою спільним зобов`язанням.

Обґрунтовуючи вимоги позивач посилався на роз`яснення викладені у п. 24 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №7 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя. Так у Постанові роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Також позивач обґрунтовував вимоги правовою позицією Верховного Суду викладену у постанові від 02.04.2020 у справі №638/17330/16-ц.

Слід звернути увагу, що зазначені роз`яснення Пленуму та Верховного Суду більше стосуються вирішенню сімейних спорів між подружжям щодо розділу спільного майна. Проте у даній справі позивач просив визнати зобов`язання спільним.

Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За частиною другою вказаної статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявлений спосіб захисту позивачем не узгоджується з наведеними положеннями закону. Заявлений спосіб не спрямований на захист прав позивача. У разі задоволення позову у заявлений спосіб ніякі права позивача поновлені не будуть, відповідачка не повинна буде вчиняти якісь дії на його користь тощо. Таким чином заявлений спосіб не є ефективним не спрямований на захист прав позивача.

Як наведено вище згідно статі 5 ЦПК України суд захищає порушені права і інтереси у ефективний спосіб. Позивач звертаючись з позовом не зазначає, яке саме його право було порушене.

У даній справі не розглядаються питання, щодо поділу майна подружжя судом згідно ст. 71 СК України, а тому немає підстав для врахування зобов`язання при поділі майна.

Щодо спільних зобов`язань згідно ч. 4 ст. 65 СК України слід також слід зазначити наступне. Наведена норма передбачає виникнення спільних зобов`язань подружжя, тобто солідарний обов`язок. Позивач на його думку намагався захистити свої права солідарного боржника.

Згідно з ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Наведеними нормами кодексу передбачені правовідносини у солідарному зобов`язанні. Боржник який, виконав зобов`язання, набуває прав вимоги до інших солідарних боржників. Таким чином вбачається, що є інший спосіб захисту прав солідарного боржника, проте позивач не заявляв позов з таких підстав.

Ураховуючи наведене у сукупності вбачається, що позивач заявив неефективний спосіб захисту, який не спрямований на відновлення його прав.

Слід звернути увагу на те, що у провадженні суду перебуває справа №592/19949/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_5 , про стягнення боргу. Предметом розгляду зазначеної справи є захист прав позивача по зазначеній розписці.

У межах даної справи учасники розгляду мають можливість доводити обґрунтованість вимог та заперечень, наявність або відсутність спільного зобов`язання, фіктивність договору позики тощо. захищати свої права, щодо.

У Постанові Великої палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі 916/1415/19 висловлена правова позиція.

Розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

З наведеного вище вбачається, що заявлений позивачем спосіб не передбачений законом. Позивач має можливість захищати свої права, щодо зобов`язання заявивши позов про поділ майна подружжя або про стягнення частини боргу у порядку регресу, чи при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 . Заявлений спосіб захисту є неефективним.

Ураховую наведене вбачається, що позивачем вибраний невірний спосіб захисту. Відтак розглядаючи справу у межах заявлених вимог суд вважає, що слід відмовити у задоволенні заявленого позову.

При ухваленні рішення суд не встановлює дійсність договору позики, а тому сторони мають право доводити його дійсність або фіктивність у іншому провадженні.

Інші доводи сторін не спростовують наведених висновків та не впливають на результати розгляду та підстави ухвалення цього рішення.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 76-81, 89, 141, 229, 258-259, 263-265, 273, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання спільного зобов`язання подружжя , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_4 , код РНОКПП НОМЕР_3 ).

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 31.01.2025.

Суддя В.Г. Костенко