Справа № 635/7554/24
Провадження № 2/635/2058/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року смт. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області в складі

головуючого судді Даниленко Т.П.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко В.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Прядка Олександра Олександровича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єрмакова Наталья Яківна про визнання договору купівлі-продажу та довіреності недійсними-

ВСТАНОВИВ:

29.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єрмакова Наталья Яківна, у якій просить визнати недійсною довіреність, посвідчену 18.03.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Наталією Яківною та зареєстрованою у реєстрі під № 312, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися належною йому квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Також просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 20.11.2019 між Шаталовим М.Д., який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про купівлю-продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Наталією Яківною та зареєстрованою у реєстрі під № 1160.

28.01.2025 представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив:

- заборонити ОСОБА_3 здійснювати дії по виселенню ОСОБА_1 та вселення третіх осіб у квартиру АДРЕСА_2 до вирішення спору по суті;

- заборонити ОСОБА_3 відчужувати квартиру АДРЕСА_2 до вирішення спору по суті.

В обґрунтування зави зазначив, що 20.11.2023 між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) був укладений договір купівлі продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_2 . При укладенні угоди ОСОБА_2 діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального oкpугу Харківської області Єрмаковою Н.Я. за реєстровим №312. Квартира належала позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач не мав наміру продавати квартиру, а довіреність на ім`я ОСОБА_2 дав цій довіреній особі під його тиском в зв`язку з тим, що попав у скрутне становище. Обставини, які зумовили видачу позивачем довіреності на ім`я ОСОБА_2 встановлені у процесі судового розгляду у справі № 199/2558/19 за результатами розгляду якої, позивача, вироком від 29.05.2020 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначене покарання у видi позбавлення волi на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На теперішній час позивач позбавлений права власності на квартиру, а його право на житло, яке позивач мав як власник, внаслідок оскаржуваної довіреності третій особі, яка в подальшому уклала договір купівлі-продажу, відтепер цілком залежить від відповідачки ОСОБА_3 як нового власника квартири.

Позивач вказав, що необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 здійснювати дії по виселенню ОСОБА_1 та вселення третіх осіб у його квартиру полягає в тому, що відповідачка може в будь-який час позбавити позивача права користування житлом, а у позивача немає іншого житла, де він міг би проживати і, будучи людиною немолодого віку, він не має не тільки власного, а й ніякого житла.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчужувати ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 полягає в тому, що відповідачка має правовстановлюючі документи на спірну квартиру та може відчужити її в будь-який момент, що утруднить поновлення порушених прав позивача внаслідок визнання вищевказаних правочинів недійсними в якості задоволення позовних вимог, що також зумовлює ризик невиконання рішення суду.

У випадку визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири та довіреності, позивач поновлюватиме своє право власності щодо спірної квартири. Однак, за період розгляду даної справи, відповідач може вселити інших осіб або вселитись самостійно, більше того, сам факт незаконного виселення позивача може означати намір на вселення іншої особи в спірну квартиру, за таких умов, позивач буде змушений вживати додаткових, обтяжливих заходів щодо ініціювання судового розгляду виселення відповідачки або третіх осіб зі спірного дому, таким чином, поновлення прав позивача значно ускладниться.

Згідно ч. 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Оскільки викладені в заяві обставини та надані заявником докази є достатніми для розгляду заяви про забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ст. 153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає заяву про забезпечення позову такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії

Згідно роз`яснень, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову мають бути розмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.

Отже, з огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 , як власник спірної квартири має право розпоряджатись нею на власний розсуд, в тому числі відчужити її, існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заявим може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

Як неодноразово вказував Верховний Суд, виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення.

Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс вжитими заходами.

Безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення суду.

Таку правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 16 серпня 2018 року в справі № 910/5916/18, від 05 серпня 2019 року в справі № 910/16586/18, від 03 листопада 2020 року в справі № 910/7716/20.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявника та наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 здійснювати дії по виселенню ОСОБА_1 та вселення третіх осіб у квартиру АДРЕСА_2 до вирішення спору по суті та заборони ОСОБА_3 відчужувати квартиру АДРЕСА_2 до вирішення спору по суті.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи спів мірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що вказана заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст.149-154,157,353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити ОСОБА_3 , код НОМЕР_1 , здійснювати дії по виселенню ОСОБА_1 та вселення третіх осіб у квартиру АДРЕСА_2 до вирішення спору по суті.

Заборонити ОСОБА_3 , код НОМЕР_1 , відчужувати квартиру АДРЕСА_2 до вирішення спору по суті.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України, ухвала складена і підписана без її проголошення 29.01.2025.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання.

Суддя Т.П.Даниленко