Справа №491/59/25
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

31 січня 2025 року м. Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області Надєр Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИЛА:

23 січня 2025 року до Ананьївського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_2 .

Розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 суддею встановлено наступне.

Під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до п.4 п.5 ч.2 ст.163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються та перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Відповідно до п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У заяві про видачу судового наказу зазначено, що 05 лютого 2015 року між заявницею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис №09. Під час шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2020 році заявниця з боржником почали проживати окремо, оскільки між ними погіршились сімейні стосунки через те, що боржник почав на постійній основі зловживати спритними напоями та між ними почалися постійні сварки через це. Постійні сварки та непристойний вигляд боржника почали погано впливати на їхнього малолітнього сина. Після того, як вони з боржником почали проживати окремо, боржник перестав відвідувати сина, цікавитися його життям, здоров`ям та його успіхами, а лише зрідка надавав невелику матеріальну допомогу. 11 травня 2022 року шлюб між подружжям розірвано на підставі рішення Миколаївського районного суду Одеської області. Заявниця зазначає, що після розірвання шлюбу боржник взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. З сином не спілкується, розвитком та життям сина не цікавиться, не відвідує його, не телефонує йому, участі у вихованні та особистому житті не приймає, матеріально не підтримує. Після розірвання шлюбу та до теперішнього часу син знаходиться на повному утриманні заявниці та проживає разом з нею. Заявниця зазначає, що вона працює начальником радіостанції відділення рухових електронних комунікацій групи електронних комунікацій та інформаційних технологій загону забезпечення у 3 Спеціальному центрі швидкого Державної служби України з надзвичайних ситуацій, однак не має можливості в повному обсязі самостійно утримувати сина. Кошти потрібні для придбання одягу, шкільного приладдя, відвідування різних кружків, продуктів харчування, належного відпочинку. Також заявниця зазначає. що зі слів боржника їй відомо, що він офіційно працює та має стабільний дохід, а тому повинен разом з нею забезпечувати рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 УПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Заявниця просить видати судовий наказ про стягнення щомісячно, з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, з боржника, ОСОБА_2 , на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Виходячи з вище викладеного, вбачається, що заявником заявлено вимогу, яка не відповідає п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, оскільки положення п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України передбачає видачу судом наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Відповідно п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.165 ЦПК України про відмову в видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу.

Отже, наявні підстави для відмови у видачі судового наказу передбачені п.1, 3 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Відповідно до ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 8, 9 ч.1 ст.165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.3-6 ч.1 ст.165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст.163,165, 166, 258-260, 353, 354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 ч.1 ст.165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Надєр Л.М.

Ухвала набула законної сили "_____"___________________20_____року.

Оригінал ухвали суду знаходиться в матеріалах судової справи №491/59/25 Ананьївського районного суду Одеської області.