Справа № 509/6713/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю 3-їх осіб : Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Органу опіки та піклування в особі Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ :

20 листопада 2024 року, представник ОСОБА_1 адвокат Батурін С.Є. звернувся до Овідіопольського райсуду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд визнати визнати уродженця м. Хромтау, Актюбінської області республіки Казахстан, громадянин рф ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити, що актовий запис про народження ОСОБА_3 № 125 від 18.01.2024 р., складеного працівниками Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) містить неправильні записи про батька дитини - ОСОБА_4 у той час як справжнім батьком дитини є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (первісного реєстратора народження дитини) в особі його керівника внести зміни у актовий запис № 125 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , який було складено ІНФОРМАЦІЯ_5 працівниками вказаного відділу, а саме: у строчці «Прізвище, власне ім`я, по батькові» розділу «Відомості про дитину» замість вказаного прізвища сина - « ОСОБА_3 » вказати прізвище - « ІНФОРМАЦІЯ_8 », у розділі «Відомості про батька» : у строчці «Прізвище, власне ім`я, по батькові» замість імені неіснуючого « ОСОБА_4 » вказати повне ім`я відповідача - « ОСОБА_2 »; у строчці «дата народження» замість прочерку записати дату народження відповідача - « ІНФОРМАЦІЯ_6 »; у строчці «громадянство» замість « Україна » вказати: «російська федерація» та зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі його керівника після внесення змін у актовий запис видати «нове» свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 , мотивуючи це тим, що позивачці після народження сина, ніхто не роз`яснив, що відповідно до ст. 126 СК України, вона та відповідач (співмешканець) могли подати спільну заяву про походження дитини від них обох, а тому через незнання ними законів, запис про батьків сина відбувся відповідно до ст. 135 СК України, тобто тільки зі слів позивачки і відповідача, як матері, батьком дитини був записаний не біологічний батько - ОСОБА_2 (відповідач), а неіснуючий ОСОБА_4 .

В судове засіданні представник позивачки не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надіславши до суду клопотання, в якому підтримав позовну заяву, яку просив задовольнити та слухати справу за його відсутністю та відсутністю позивачки (а.с. 41-42).

Відповідач в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, надіславши до суду відзив на позов, в якому повністю визнав позовні вимоги, які просив задовольнити та слухати справу за його відсутністю (а.с. 36-37).

Представники 3-їх осіб : Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Органу опіки та піклування в особі Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області про визнання батьківства в судове засідання не з?явились, надіславши до суду письмові клопотання з проханням про слухання справи за їхньою відсутністю (а.с. 33-34,39).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Згідно із ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Частиною 1 ст. 135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім?я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, № 3 роз?яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин справи. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду - не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили.

Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів.

Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків.(ст. 76 ЦПК України).

Згідно п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Мінюсту України від 12.01.2011 р. № 96/5 - на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства), в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Відповідно до змісту ч.ч. 1,2 ст. 121 СК України, права та обов?язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Судом встановлено, що від фактичних шлюбних відносин у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 , в якому батько дитини записаний зі слів позивачки відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відповідно до якої, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, і запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою, але варто зауважити, що по батькові дитини було записане « ОСОБА_3 », що відповідає дійсності, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 19.01.2024 р., яке було видане на підставі лікарського свідоцтва про народження дитини, про що вказано у Повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 5 (а.с. 19-21).

Отже, з урахуванням визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , який вважає себе і є батьком дитини, що підтверджується його письмовим відзивом на позов та звітом про встановлення батьківства, в якому вказується, що на основі аналізу локусів STR (ДНК) ймовірність встановлення батьківства ОСОБА_2 дорівнює 99,999999%, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання відповідача батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з внесенням змін до актового запису про народження № 125 складеного 18.01.2024 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказавши прізвище дитини - « ІНФОРМАЦІЯ_8 », батьком дитини «громадянина рф ОСОБА_2 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, в задоволенні позову в частині встановлення, що актовий запис №125 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , складений 18 січня 2014 р. працівниками Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) містить неправильні записи про батька дитини - ОСОБА_4 у той час як справжнім батьком дитини є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зобов`язання 3-ої особи : Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (первісного реєстратора народження дитини) в особі його керівника внести зміни у актовий запис № 125 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , який було складено 18 січня 2034 р. і після внесення змін у актовий запис видати «нове» свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 - слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження - вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 - підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану - є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Таким чином, суд дійшов висновку, що по-перше, вимога позивачки про встановлення, що актовий запис №125 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , складений 18 січня 2014 р. працівниками Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) містить неправильні записи про батька дитини - ОСОБА_4 у той час як справжнім батьком дитини є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 - не підлягає задоволенню з огляду на те, що вказані дані про батька були внесені до актового запису про народження № 125, складеного 18 січня 2014 р. працівниками Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) саме зі слів самої позивачки та її вказівкою відповідно до ст. 135 СК України, а також враховуючи відсутність спору щодо батьківства дитини з боку біологічного батька (відповідача).

По-друге, не підлягають задоволенню вимоги позивачки про зобов`язання 3-ої особи : Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (первісного реєстратора народження дитини) в особі його керівника внести зміни у актовий запис № 125 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , який було складено 18 січня 2034 р. і після внесення змін у актовий запис видати «нове» свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 , адже згідно з Законом, на 3-тю особу, до якої не заявлялись позовні вимоги, не можуть бути покладені судом будь-які зобов?язання (тільки на відповідача), а також враховуючи, що саме рішення суду про визнання батьківства - є підставою для внесення вищевказаних змін до актового запису про народження дитини, шляхом звернення позивачки з копією рішення суду, що набрало законної сили до Органів РАЦС і відповідної письмової заяви в процесі виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 13,76,80,81,89,106,200,258,259,263-265,293,294,315,318,319 ЦПК України, ст.ст. 125,128,130,135 СК України, суд -

ВИРІШИВ :

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю 3-їх осіб : Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Органу опіки та піклування в особі Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області про визнання батьківства - задовольнити частково ;

2.Визнати уродженця м. Хромтау, Актюбінської області республіки Казахстан, громадянин рф ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - батьком ОСОБА_3 (РНОКПП : НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

3.Внести зміни до актового запису № 125, складеного 18 січня 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказавши прізвище дитини « ІНФОРМАЦІЯ_8 », батьком дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин рф, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 ;

4.В задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.01.2025 року.

Суддя Гандзій Д.М.