Провадження №22-ц/824/1124/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» про скасування державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» про скасування державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.11.2015 року між ОСОБА_3 , спадкоємцями якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» було укладено договір оренди землі № 61, за яким було передано в оренду земельну ділянку площею 3,0565 га з кадастровим номером :01:008:0005, розташовану у межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на 7 років. 07.12.2015 року державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Рибалко Віолета Миколаївна прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 26825743, яким було зареєстровано право оренди на вказану земельну ділянку за позивачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, і після її смерті земельну ділянку успадкували ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 19.06.2019 року. Протягом усього часу дії договору оренди землі орендар користувався земельною ділянкою у своїй господарській діяльності та належним чином сплачував орендну плату, і орендодавець не звертався з претензіями або позовами щодо його неналежного виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" строк дії Договору оренди землі мав би закінчитися 18.11.2022 року, однак його було автоматично поновлено на один рік до 18.11.2023 року в силу дії на той момент норми підп. 1 п. 27 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України у редакції Закону України від 24.03.2022 року № 2145-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану".

Крім того, 30.09.2022 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», користуючись наявним у нього переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, відповідно до норм ч. ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та п. 5 договору оренди землі, направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку лист-повідомлення (клопотання) про поновлення договору оренди землі за вих. № 01-3-157 від 29.09.2022 року, в якому пропонувало поновити його ще на 7 років, до якого долучили проект відповідної додаткової угоди до договору оренди землі, однак Орендодавці не відповіли на нього у місячний строк, як того вимагають норми ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Натомість, 08.03.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до державного реєстратора Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Майорко Т.О. із заявами про державну реєстрацію припинення права оренди позивача на земельну ділянку у зв`язку із припиненням дії договору оренди землі, на підставі якої 10.03.2023 року державний реєстратор Майорко Т.О. здійснила державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська». Цього ж дня, Орендодавцями було укладено Договір оренди земельної ділянки № 102 з ТОВ «Агротрейд-2000», за яким вони передали йому в оренду земельну ділянку на 7 років, і цього ж дня, подано тому же державному реєстратору документи для державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ТОВ «Агротрейд-2000», яку було проведено 14.03.2023 року. Таким чином, завдяки незаконній державній реєстрації припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на земельну ділянку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до закінчення строку дії договору оренди землі, передали цю земельну ділянку в оренду іншому орендарю, тим самим порушили право оренди позивача як її законного орендаря і його переважне право на поновлення Договору оренди землі на новий строк.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0005; визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі № 61 від 18.11.2015 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська»; визнати відсутнім у ТОВ «Агротрейд-2000» право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0005; стягнути у рівних частинах з відповідачів судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року позов задоволено.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2024 року виправлено допущену в скороченому та повному рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2022 року технічку описку, та викладено п`ятий абзац резолютивної частини скороченого та повного рішення суду в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» на користь товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» витрати понесені на правову допомогу в розмірі 71 621,45 грн та витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 9394 грн, в рівних частках по 27 005,15 грн з кожного.»

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 09 травня 2024 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 направили до апеляційного суду апеляційні скарги, в яких зазначили, що оскаржуване рішення вважають незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказують на те, що суд першої інстанції неправильно дослідив обставини справи та докази у справі, прийняв незаконне рішення, оскільки відсутня сукупність юридичних фактів, які б свідчили про наявність у позивача переважного права орендаря, зокрема, орендодавець висловив свої заперечення щодо поновлення договору оренди, строк дії договору закінчився, орендар не надіслав пропозицію (оферту) щодо укладання договору оренди землі на новий строк, так як додаткова угода не містить волевиявлення юридичної особи, орендар змінив істотні умови первинного договору оренди землі, але такі умови не були погоджені орендодавцем, а тому відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» переважне право припинилося. На думку апелянтів, позовні вимоги щодо визнання відсутнім у ТОВ «Агротрейд-2000» права оренди земельної ділянки є безпідставними. Крім того, суд дійшов невірного висновку про стягнення усіх заявлених позивачем судових витрат. У зв`язку з цим апелянти просять апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 25 273, 50 грн., понесені в суді першої та апеляційної інстанцій. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 25 486, 26 грн., понесені в суді першої та апеляційної інстанцій; у разі залишення судового рішення в силі, апелянти просять зменшити розмір витрат на правничу допомогу позивача до розміру 5% річного доходу фізичної особи - за попередній календарний рік.

19 червня 2024 року на адресу апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційні скарги відповідачів.

02 серпня 2024 року до суду від ТОВ «Агротрейд-2000» надійшли письмові пояснення по суті спору у справі.

20 серпня 2024 року до апеляційного суду від позивача ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» надійшло клопотання про зменшення розміру заявлених відповідачами та ТОВ «Агротрейд-2000», витрат на правничу допомогу.

13 листопада 2024 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідачів - ОСОБА_8 про врахування практики Верховного Суду з аналогічних правовідносин при розгляді справи.

У судове засідання, призначене на 23.01.2025 року з`явилися представник позивача, представники відповідачів.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для їх задоволення.

Судом встановлено, що земельна ділянка, площею 3,0565 га з кадастровим номером :01:008:0005, розташована у межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, належала ОСОБА_3 .

18 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» було укладено договір оренди землі № 61, згідно п.1 якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться: Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада та належить Орендодавцю на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА 597850, виданого 16.12.2005 року.

Згідно з п. 5 договору оренди землі № 61, договір укладено на сім років. Після закінчення строку договору Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це Орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Якщо Орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з Орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за шість місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі.

Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п`ятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (п. 16 договору).

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря (п. 31 договору).

У пункті 37 сторони визначили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 08.12.2015 року Орендодавець ОСОБА_3 , з одного боку, передає, а орендар ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», в особі директора ОСОБА_4 , з другого приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку, кадастровий номер :01:008:0005, що знаходиться в межах землекористування Шкарівської сільської ради, загальною площею 3,0565 га, у тому числі рілля 3,0565 га.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу: 49371683, вбачається, що 08.12.2015 року 17:54:06, державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Поповою Людмилою Олександрівною зареєстровано договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 18.11.2015 року; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26825743 від 07.12.2015 року 15:55:40; вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; зміст, характеристика іншого речового права: строкове платне користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строк дії: на 7 років; відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендар ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», Орендодавець: ОСОБА_3 ; опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 3,0565 га, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка з кадастровим номером: :01:008:0005.

19 червня 2019 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували в рівних частках земельну ділянку, площею 3,0565 га, яка розташована на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що належала померлій ( ОСОБА_3 ) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА 597850, виданого 16.12.2005 року.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 10.03.2023 року державним реєстратором Фурсівської сільської ради Майорко Т.О. було здійснено державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма "Білоцерківська", на підставі: лист-повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 18.10.2021, видавник: гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

10.03.2023 року між Орендодавцями ( ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ) було укладено Договір оренди земельної ділянки № 88 з ТОВ «Агротрейд-2000», за яким останні передали йому в оренду земельну ділянку, площею 3,0565 га, з кадастровим номером: :01:008:0005, яка розташована за межами населеного пункту на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області строком на 7 років.

Цього ж дня подано тому ж державному реєстратору документи для державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ТОВ «Агротрейд-2000», яку було проведено 14.03.2023 року.

Основним питанням, яким обґрунтовують апелянти свої апеляційні скарги, а позивач - свою незгоду з ними, є питання вступу в силу, відповідним чином і припинення дії договору оренди від 18.11.2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська».

З даного приводу позиції сторін повторюють їх позицію в суді першої інстанції, якій була надана належна правова оцінка судом першої інстанції, з якою в повній мірі погоджується і колегія суддів.

Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

Зважаючи на викладене, враховуючи, що укладений між ОСОБА_3 та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» у 2015 році договір є консенсуальним, його дія закінчилася 18.11.2022 року, відтак в силу підпункту 1 п.27 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції Закону України від 24.03.2022 року №2145-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» було автоматично пролонговано без волевиявлення сторін строком на 1 рік, тобто до 18.11.2023 року.

Незважаючи на це, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та необхідність відмови в задоволенні позову з огляду на таке:

Як убачається з матеріалів справи, на виконання вимог умов договору власники земельної ділянки більше, ніж за 6 місяців до закінчення дії договору направили позивачу повідомлення про небажання продовжувати орендні відносини і закінчення строку оренди після сплину дії договору.

Відсутність волевиявлення власника за умови вчасного попередження на продовження оренди незалежно від причин не є порушенням переважного права орендаря на нову оренду землі.

Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини другої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі») процедури, так і при наявності волевиявлення сторін. Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №902/619/17, від 27 червня 2019 року у справі №923/925/18.

Відповідно до існуючої судової практики щодо поновлення договорів оренди, ВС визначив, що при визначенні строку, коли має бути надіслане заперечення орендарю, застосовуються умови договору, а не закону. Користуючись свободою договору, сторони мають можливість врегулювати строк звернення на власний розсуд, і у такому разі він має перевагу стосовно строку, зазначеного у статті 33 Закону № 161-XIV. Верховний Суд звертається до власних правових висновків у постанові від 03.02.2021 у справі №915/1003/20.

Наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим попереднього договору у вибраний позивачем спосіб.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 січня 2020 року у справі №379/1354/18 (провадження №61-1730); від 25 березня 2020 року у справі №379/1439/18 (провадження №61-1715); від 06 квітня 2020 року у справі №378/382/18 (провадження №61-2684), від 20 серпня 2020 року у справі №325/1951/19).

Право орендаря на поновлення договору оренди землі не є абсолютним, наявність заперечень зі сторони орендодавця щодо поновлення договору за попереднім орендарем дають підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захистку відповідно до ст.4 ЦПК України, не порушено.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВС 18 квітня 2019 року, справі №625/166/18 (провадження №61-257св19).

Ч. 4 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Оскільки за шість місяців власник землі попередив орендаря про припинення договору оренди, суд констатує факт відсутності підстав вважати даний договір продовженим на новий строк.

Також суд констатує неналежність позиції позивача з даного приводу ще й з таких обставин:

- надіслана додаткова угода не була підписана, тому відсутній факт волевиявлення орендаря на продовження оренди;

Відсутність підпису директора ТОВ «Агрофірма «Білоцекрівська» на проекті додатковї угоди про поновлення договору оренди землі від 22 вересня 2022 року, яка додавалась до листа повідомлення про поновлення договору оренди землі, не підтверджує наміри та волевиявлення позивача на укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Аналогічна правова позиція була сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц, дн Велика Палата досліджувала питання щодо обов`язковості підпису, який підтверджує наміри та волевиявлення особи при укладенні письмових договорів.

- запропонована додаткова угода передбачає зміну істотних умов договору (орендна плата, строк дії договору, відповідальність сторін), тому не можна вважати, що це була пропозиція пролонгації договору. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у справі № 922/3826/23 від 10.09.2024 року.

При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Фактично це була оферта на укладення нового договору, відтак сторони мали досягти згоди щодо укладення нового договору, чого зроблено не було.

У Постанові ВС від 10.09.2024 року у справі № 922/3826/23. зазначено, що при укладенні договору оренди землі на новий строк його, умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Тому колегія суддів вважає, що не було дотримано процедури лонгації існуючого договору, відтак у позивача не виникло право на продовження оренди.

За таких умов, вимоги про визнання додаткової угоди укладеною не підлягали до задоволення.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди(кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (Ст. 13. ЗУ «Про оренду землі»).

Як зазначалося вище, апеляційний суд дійшов висновку про те, що строк дії договору від 2015 року в силу вимог Закону було продовжено до 18.11.2023 року.

За таких умов, суд не може вважати, належним припинення права оренди спірної земельної ділянки ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» з 08.03.2023 року, оскільки таке право існувало до 18.11.2023 року.

У той же час решта вимог позивача, зокрема щодо скасування державної реєстрації та визнання відсутності права оренди не може бути задоволено.

Метою судового захисту відповідно до вимог ст.4 ЦПК України має бути забезпечення стороні можливості захисту її прав. При цьому позивач має обрати ефективний спосіб захисту, а саме той, який призведе, у разі задоволення позову, до відновлення його прав.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав про те, що заявлений стороною спосіб захисту має бути ефективним.

Зокрема у постанові Верховного Суду у справі № 916/3156/17 від 04 червня 2019 року зазначено, що ефективним способом захисту права є такий, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року по справі № 910/3009/18 зазначено, що ефективний спосіб захисту прав повинен:

1) забезпечити поновлення порушеного права;

2) в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування;

3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим);

4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії;

5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Суд має право відмовити в задоволенні позову лише через те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту. Відповідний висновок вчергове викладено в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 924/199/20.

Позивач в обґрунтування неправомірності реєстрації припинення речового права посилався на авто-пролонгацію дій договору до 18.11.2023 року. У той же час, така дата закінчилася як на момент розгляду справи так і на момент ухвалення рішення по справі.

У Постанові від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (14-436цс19) Велика ПалатаВерховного Суду зробила висновок, в якому вказала, що суд може захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати його право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідно позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди… В іншому випадку позові слід відмовити."

На дату розгляду справи строк авто-пролонгації договору землі позивача закінчився, тому суд першої інстанції зобов`язаний був відмовити в позові в частині саме з цих підстав.

На цій підставі колегія суддів зазначає, що у позивача відсутнє право на скасування державної реєстрації та визнання відсутності права оренди.

За результатами розгляду справи суд розподіляє судові витрати.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову - покладається на відповідача.

Апелянти при подачі апеляційної скарги сплатили по 5 486, 26 грн судового збору кожен.

Таким чином, з позивача на користь апелянтів підлягає стягненню по 5 486, 26 грн кожному.

Також всі відповідачі заявили клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотав сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, частиною восьмою цієї ж статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Питання стягнення судових витрат неодноразово було предметом дослідження Верховного Суду, у зв`язку з чим судом була напрацьована численна судова практика.

Зокрема Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2022 року у справі №128/1326/18 зробив наступні висновки:

Верховний Суд в постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 128/1326/18 наступні висновки: «У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-п /провадження № 14-382цс191, в якому було звернуто увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 44217св18).»

Вказана правова позиція однозначно застосована Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.05.2021 року у справі №754/12116/18, у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, Верховним Судом у складу колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18, та Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 26.06.2019 року у справі №813/481/18 та в постанові від 21.01.2021 року у справі №280/2635/20.

В постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 касаційний суд зробив наступні висновки: «Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правничу допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановленні процесуальним законодавством.

З метою отримання правничої допомоги в суді першої інстанції Баліцьким С.І. та Кривошей О.А. з однієї сторони та адвокатом з іншої сторони було укладено договір про надання правничої допомоги. Загальний розмір гонорару за вказаним договором складав 15000,00 грн. Аналогічний договір було укладено апелянтами й на отримання ними правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Хоча як договір про надання допомоги в суді першої інстанції, так і аналогічний договір про таку допомогу в апеляційному суді містили умову про сплату апелянтами гонорару успіху у розмірі 5000,00 грн., вказаний гонорар з точки зору суду не є належною складовою витрат на правничу допомогу. Аналогічна позиція була сформована Верховним Судом 27 вересня 2022 року по справі № 910/3547/21.

Таким чином гонорар успіху не відшкодовуються за процедурою розподілу судових витрат.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про те, що кожному з апелянтів позивачем має бути відшкодовано судові витрати у розмірі по 20, 486, 26 грн, що складаються з 5 486,26 грн - судовий збір, 7500,00 грн витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції, 7500,00 грн - витрати у суді апеляційної інстанції.

Позивач заявив клопотання про зменшення витрат з врахуванням складності справи.

У той же час зважаючи на обсяг робіт, наданих апелянтам їх представником, складність справи, тривалість розгляду, суд апеляційної інстанції не вбачає заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу неспівмірним, відтак такі витрати не підлягають до зменшення.

Відповідач ТОВ «Агротрейд 2000» також заявив до відшкодування витрати на правничу допомогу. При цьому, зважаючи на те, що розмір гонорару адвоката було встановлено у фіксованому розмірі, ТОВ «Агротрейд 2000» вважав, що він не має надавати інформацію про перелік тих послуг, які були надані йому адвокатом, посилаючись на позицію Верховного Суду у постанові від 18.12.2020 року у справі № 640/18402/19.

Дана позиція не може бути прийнята судом, оскільки встановлення розміру плати за правничу допомогу у вигляді фіксованої суми передбачає відсутність необхідності надання детального опису послуг із зазначенням витраченого часу та вартості кожної конкретної дії. Саме про і зазначено Верховним Судом у вищевказаній постанові. У той же час, не маючи обов`язку перевірити обґрунтованість вартості кожного виду робіт в рамках наданої правничої допомоги, суд тим не менше зобов`язаний перевірити, чи взагалі надавалися послуги, чи були такі роботи необхідними та неминучими, чи мають вони відношення взагалі до справи, що є предметом розгляду. Саме для цього стороні і передбачено обов`язок зазначати перелік та вид тих послуг, що були надані в рамках справи.

У даному випадку, наданий ТОВ «Агротрейд 2000» договір на правничу допомогу в рамках даної справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції містить лише загальні посилання на надання правничої допомоги в рамках цієї справи без конкретизації тих робіт, які фактично мають бути здійснені.

Не містить такої конкретизації і акт приймання-передач робіт, який містить лише твердження, що правнича допомога надана в повному обсязі.

За таких умов, суд позбавлений можливості перевірити, які саме послуги щодо правничої допомоги по справі були надані стороні, оцінити обґрунтованість необхідність таких дій, що унеможливлює задоволення заяви ТОВ «Агротейд 2000» про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю або частково є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» (, адреса: вул. Миру, 4 с. Шкарівка, Білоцерківський район, Київська область, 09170) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по справі у розмірі 20 486 (двадцять тисяч чотириста вісімдесят шість) грн. 26 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» (, адреса: вул. Миру,4 с. Шкарівка, Білоцерківський район, Київська область, 09170) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати по справі у розмірі 20 486 (двадцять тисяч чотириста вісімдесят шість) грн. 26 коп.

У задоволенні клопотання ТОВ «Агротрейд-2000» про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько