Провадження № 2/127/3728/24
03 лютого 2025 рокум. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Іщук Т. П.,
за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням виконкому Вінницької міської ради від 12 серпня 2003 року №1277 йому надано в користування службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та на підставі цього рішення виданий ордер №0248 від 15 серпня 2003 року, в тому числі і на члена сім`ї ОСОБА_2 , його дружину. Рішенням виконавчого комітету від 15 січня 2015 року №14 цю квартиру виключено з числа службових квартир. Сторони в 2005 році розірвали шлюб. Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за цією адресою, однак не проживає в цій квартирі з 2015 року, не сплачує за комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має та квартирою не цікавиться, що підтверджується відповідними актами від 20 лютого 2015 року, від 01 грудня 2020 року. Позивач вказує, що в квартирі проживає він та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-яких перешкод відповідачу в користуванні приміщенням ні він, ні донька не чинять. З посиланням на положення ст.71,72 ЖК України, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним житлом.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2024 року справа прийнята до розгляду та відкрите загальне позовне провадження.
Відповідач правом відзиву не скористалася.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2024 року закрите підготовче провадження.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року витребувана інформація з Державної прикордонної служби України.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву та просив розгляд справи провести у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не надала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності дійшов наступного висновку.
Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, що склалися між сторонами у справі, стосовно користування громадянами житлом державного та громадського фонду, прав та обов`язків користувачів житлових приміщень, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми мешканцями, щодо порядку визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, які врегульовані відповідними нормами ЖК України.
Судом установлено, що відповідно до рішення виконкому Вінницької міської ради від 12 серпня 2003 року №1277 двокімнатна кавртира АДРЕСА_1 визнана службовою Управління Служби безпеки України у Вінницькій області.
На вказану квартиру був виданий ордер №0248 від 15 серпня 2003 року.
01 вересня 2003 року ОСОБА_1 , як квартиронаймач цієї квартири, та ЖЕК ТОВ «УЮТ» уклали договір №32а/24 на сумісне обслуговування будинку та прибудинкової території. Даний договір містить інформацію про ОСОБА_2 як члена сім`ї ОСОБА_1 (дружину).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2015 року в справі № 127/2265/15-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

Відповідно до довідки ОСББ «Р.Скалецького 32 А» від 08 грудня 2020 року №690 в цій квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 з 23 вересня 2003 року, ОСОБА_2 , колишня дружина, з 23 вересня 2003 року, але не проживає, ОСОБА_3 , дочка, з 03 травня 2004 року.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15 січня 2015 року №14 «Про надання службових квартир з числа службових та часткові зміни в рішеннях виконкому від 12.07.2005 року №150, від 12.08.2003 року №1277, від 28.08.2014 року №1908, від 14.01.2010 №1, від 20.07.2009 №1582, від 10.09.2009 №1961» двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 виключено з числа службових та пункт 10.2 та пункт 10 в додатку №1 до рішення виконкому міської ради від 12 серпня 2003 року №1277 в частині визнання квартири АДРЕСА_1 (квартиронаймач ОСОБА_1 ) службовою Управління Служби безпеки України у Вінницькій області визнано таким, що втратили чинність.

Відповідно до довідки ТОВ «УЮТ» від 23 лютого 2015 року №251 згідно акту від 20 лютого 2015 року ОСОБА_2 , 1976 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але не проживає за цією адресою.

Відповідно до акту від 01 грудня 2020 року, складеного за участі мешканців будинку АДРЕСА_3 : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає.

Відповідно до акту від 15 серпня 2024 року, складеного за участі мешканців будинку АДРЕСА_3 : ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за цієї адресою, але не проживає з 2015 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 липня 2024 відомості про право власності на цю квартиру відсутні (інформаційна довідка №384996548).

За повідомленням Державної прикордонної служби України від 09 січня 2025 року №19/3066-25 відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасовим окупованими територією ОСОБА_9 в період з 01 грудня 2020 року по теперішній час не виявлено.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Тобто, аналіз ст. 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження № 61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 з 2015 року фактично не проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Відповідач не проживає в цій квартирі більше шести місяців, не несе витрати на щодо її утримання.

Судом не встановлено, що відповідач зверталася до наймодавця чи до виконавчого комітету Вінницької міської ради з приводу своєї відсутності, як і не встановлено поважності причин не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 чи чинення їй перешкод в користуванні житловим приміщенням.

При цьому відповідачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував фактичне користування нею спірною квартирою, а саме: що у ній є її речі, що вона несе витрати на утримання квартири як користувач. Навпаки, за встановленими обставинами, відповідач протягом тривалого часу не проживає в квартирі, не цікавиться нею, не несе жодних витрат на її утримання.

Не спростувала відповідач і факту відсутності перешкод зі сторони позивача щодо проживання у спірній квартирі.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним, що відповідач понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні.

Отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні з позовною заявою до суду, у сумі 1211,20 грн.

Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47, 48 Конституції України, ст. 71, 72 ЖК України, ст. 13, 77-79, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. судового збору.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 30 січня 2003 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: