Справа № 588/2343/24
провадження № 2/588/185/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2025 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючого судді Лебедя О.В., за участю: секретаря судового засідання Ноздріної В.О., представника позивача Середи Л.М., відповідачки ОСОБА_1 представника відповідача Сумцова Є.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу №588/2343/24 за позовом Сумського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, виплачених як допомога по безробіттю

УСТАНОВИВ:

20 грудня 2024 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_1 допомогу по безробіттю за період з 20.06.2022 по 27.11.2022 у розмірі 10898 грн 49 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,4 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 у період з 01.01.2022 по 30.04.2023 отримувала компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю та отримувала допомогу по безробіттю в період перебування на обліку (з 20.06.2022 по 16.01.2023).

Представник відповідача Сумцов Є.С. 15.01.2025 через підсистему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі, у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. У відзиві зазначив, що при оформленні допомоги по безробіттю відповідачка добросовісно повідомляла про всі обставини, про які в неї запитували спеціалісти Тростянецької районної філії Сумського обласного центру зайнятості.

Також представник відповідачки вказував на те, що ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин була одинокою матір`ю, офіційно не працювала, була фактично безробітною, заробіток не отримувала, а кошти, які вона отримувала, здійснюючи догляд за дитиною з інвалідністю, не є заробітком, а є надбавкою на догляд. Подібні виплати за догляд певних категорій осіб призначаються фізичній особі, яка здійснює догляд без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, не в якості заробітку, а в якості допомоги на утримання зазначеної категорії осіб. Працездатна особа, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, чинним законодавством визначається, як непрацююча працездатна особа, а кошти, які отримує така особа, є компенсаційною виплатою, а не доходом.

Ухвалою від 24.12.2024 справу було призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін на 06.01.2025 року.

Представник позивача 26.12.2024 подала клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, яке було задоволено.

Представник відповідача 03.01.2025 подавав клопотання про продовження строку для подання відзиву та відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою 06.01.2025 було задоволено клопотання представника відповідачки та відкладено розгляд справ справи на 16.01.2025.

15.01.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

16.01.2025 у судовому засіданні представник відповідачки просив суд надати час на ознайомлення з відповіддю на відзив та подання заперечень. Розгляд справи відкладено на 24.012025.

21.01.2025 представник відповідачки подав заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначив, що на вимогу працівників центру зайнятості ОСОБА_1 повідомила відомості, у тому числі і стосовно виховання та догляду за дитиною, яка на час звернення мала статус дитини з інвалідністю, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити, посилаючись на те, що у період з 20.06.2022 по 16.01.2023 ОСОБА_1 була виплачена допомога по безробіттю в сумі 10898,49 грн. Ця допомога виплачувалась в той період, коли відповідачці було призначено допомогу в органах соціального захисту населення як матері дитини з інвалідністю. Інформація підтверджується даними реєстру застрахованих осіб (а.с. 10). Зазначила, що обмін даними з реєстрами відбувається пізніше, не в день подання заяви. Цей факт було виявлено при проведенні аудиту діяльності Сумської обласної служби зайнятості (аудиторський звіт від 15.12.2023). Посилалась на те, що обов`язок подати достовірні дані покладається на зареєстровану особу. При цьому, особисто підписуючи заяву про надання (поновлення) статусу безробітного, ОСОБА_1 підтвердила, що не отримує відповідно до законодавства допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю. Таке підтвердження є частиною шаблону який заповнюється при зверненні за наданням (поновленням) статусу безробітного.

У зв`язку з цим, представник позивача вважає, що допомогу на випадок безробіття ОСОБА_1 у сумі 10898,49 грн отримано неправомірно.

Представник відповідачки ОСОБА_3 проти позову заперечував з мотивів викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Посилався на те, що відповідачка документи для отримання статусу безробітної заповнювала в присутності та під контролем працівників центру зайнятості. Свідомо неправдивих даних не надавала, а всі неточності була готова виправити. Свій статус одинокої матері дитини з інвалідністю відповідачка не приховувала. У зв`язку з цим факт недобросовісності є недоведеним. Пізніше до Закону України Про зайнятість населення внесені зміни і за чинною редакцією одинока мати може набути статус безробітного. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позовна вимога про стягнення коштів є формою цивільно-правової відповідальності.

Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що зверталась за допомогою по безробіттю не вперше. Перелік необхідних для цього довідок та консультації з приводу оформлення документів їй надають в центрі зайнятості. При оформленні допомоги у 2022 році питання догляду за дитиною з інвалідністю виникало. Працівники центру зайнятості уточнювали чи має дитина статус інваліда І групи, а також питання щодо самостійного виховання дитини. Про відповідальність за подання неправдивої інформації знала, тому надала всі необхідні довідки.

Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи в сукупності вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що 20.06.2022 ОСОБА_1 звернулася до Тростянецької районної філії Сумського обласного центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітної та призначення виплати допомоги по безробіттю. Заява є шаблонною, та серед іншої інформації містить підтвердження інформації, що заявник не отримує відповідно до законодавства допомогу, компенсацію та/надбавку по догляду за дитиною з інвалідністю (а.с. 8, 9)

Наказом Охтирської філії Сумського обласного центру зайнятості від 20.06.2022 № НТ220620 ОСОБА_1 надано статус зареєстрованого безробітного та призначено допомогу по безробіттю (а.с. 11 на зворотному боці, 12).

У період з 01.01.2022 по 30.04.2023 відповідачка отримувала компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю та отримувала допомогу по безробіттю в період перебування на обліку (з 20.06.2022 по 16.01.2023). Це встановлено актом № 15 розслідування страхових випадків та обґрунтованості витрат матеріального забезпечення Охтирської філії Сумського обласного центра зайнятості від 10.08.2023 (а.с. 9 на зворотному боці).

Згідно з довідкою-розрахунком від 01.11.2023 №04.3/1650 Сумського обласного центру зайнятості за період 2022 рік (по тексту довідки) ОСОБА_1 виплачено кошти у сумі 10898,49 грн. (а.с. 11). Виходячи з даних персональної картки виплата допомоги по безробіттю була припинена у зв`язку з працевлаштуванням.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробіття - це соціально-економічне явище, при якому частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. При цьому призначення вказаної допомоги по безробіттю пов`язується саме з наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу зареєстрованого безробітного може набути одинока мати (батько), яка (який) здійснює догляд за дитиною з інвалідністю та один з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновитель, опікун, піклувальник дитини з інвалідністю підгрупи А, які відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" мають право на призначення надбавки на догляд за дитиною. Цим пунктом частину першу статті 43 доповнено Законом № 2622-IX від 21.09.2022.

Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 та постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 677/876/21.

При розгляді даної справи підлягає врахуванню рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном. Європейський суд з прав людини вказує, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Суд погоджується з твердженням представника відповідачки, що недобросовісність відповідача не була доведена, а отже, немає підстав для висновку, що відповідач не мала права на отримання допомоги по безробіттю, оскільки необхідною умовою для відмови у виплаті допомоги по безробіттю є виключно недобросовісність з боку набувача і з огляду на принцип змагальності, саме позивач, який вимагає повернення коштів, повинен довести цю обставину.

Що стосується тверджень позивача про те, що відповідачка надала неправдиву інформацію при заповненні заяви на отримання статусу безробітного, то факт недобросовісності відповідачки при оформленні документів у центрі зайнятості не підтверджується матеріалами справи та поясненнями учасників. Відповідачка з однаковим набором документів до центру зайнятості за поновленням виплати допомоги по безробіттю зверталась неодноразово. Надавала за потреби додаткові документи. Допущена при оформленні помилка могла бути виправлена, як одразу при заповненні документів через уточнення внесених даних, так і через інформаційні ресурси до яких має доступ центр зайнятості. Матеріалами справи підтверджено наявність ресурсів для обміну даними між реєстрами застрахованих осіб. Тривалість обміну інформацією про застрахованих осіб є технічним недоліком, відповідальність за який не може бути перекладена на особу, яка звертається за допомогою по безробіттю.

З урахуванням диспозитивності та змагальності цивільного процесу, встановивши дійсні обставини справи та проаналізувавши докази, суд дійшов переконання про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог щодо стягнення отриманої допомоги як допомоги по безробіттю, що є його процесуальним обов`язком, та має наслідком відмову у позові. Суд також враховує, що положенням частини 5 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).

Таким чином, позивачем не доведено недобросовісності в діях ОСОБА_1 при зверненні 20.06.2022 року із заявою про надання статусу безробітного, що виключає підстави для стягнення отриманої нею допомоги по безробіттю в сумі 10898,49 грн. Відомості, які б спростували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні.

Отже, позов не підлягає задоволенню, оскільки необґрунтований.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Однією із засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення (стаття 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач проти заявленої суми витрат відповідача на правничу допомогу заперечував з мотивів їх необґрунтованість.

Представник відповідача Сумцов Є.С. в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав копію договору про надання правової допомоги від 03.01.2025 року, додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 03.01.2025, акт приймання передачі послуг №1 до Договору про надання правової допомоги від 21.01.2025, фіскальні чеки від 03.01.2025 та від 21.01.2025 про перерахування відповідачем адвокату Сумцову Є.С. коштів на загальну суму 5000 грн (а.с. 72-76).

Указані докази підтверджують витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 5000 грн. Фактичне надання адвокатом Сумцовим Є.С. зазначених в акті приймання передачі послуг підтверджується матеріалами справи.

Співмірність витрат на правову допомогу підтверджується кількістю поданих у справі документів, участю адвоката у судовому засіданні, а також тим, що вказані правовідносини не є поширеними і потребують додаткового вивчення.

Оскільки у позові відмовлено, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати останнього на правничу допомогу адвоката у заявленому розмірі у сумі 5000 грн 00 коп.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові на позивача (частина 14 статті 141 ЦПК). Таким чином, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. по справі слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Сумського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, виплачених як допомога по безробіттю відмовити.

Стягнути з Сумського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач - Сумський обласний центр зайнятості, адреса місцезнаходження: майдан Незалежності, буд. 3-1, м. Суми, 40030,

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 30.01.2025 року.

Суддя О. В. Лебедь