ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2025 року м. Кропивницький

справа № 383/504/18

провадження № 22-ц/4809/32/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач), судді - Єгорова С. М., Мурашко С. І.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ; відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки об`єктами спільної сумісної власності подружжя та здійснення їх поділу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2024 року (суддя Адаменко І. М.).

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2019 року та постанова Кропивницького апеляційного суду від 26.02.2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки об`єктами спільної сумісної власності подружжя та їх поділу скасовано, а справу в цій частині направлено до Бобринецького районного суду на новий розгляд.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Просить визнати житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 об`єктами спільної сумісної власності подружжя та здійснити їх поділ шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину майна, припинивши право власності відповідачки на цю частку.

Позовна заява мотивована тим, що позивач перебував з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах з 2002 року, а з 2007 року до 2018 року у зареєстрованому шлюбі, 26.05.2018 року рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області шлюб розірвано.

За вказаний час ними спільно збудований житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на частину першу статті 60 СК України, просить суд визнати вказане майно об`єктом спільної сумісної власності та здійснити поділ за принципом рівності часток подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину будинку та прилеглої земельної ділянки, оскільки відповідач не визнає його права власності на зазначене майно, що спонукало звенутися до суду.

Відзив на позовну заяву

ОСОБА_2 , не погоджуючись з заявленими вимогами подала відзив, в якому зазначила, що спірний будинок належав їй на праві власності до шлюбу з позивачем. Позивач не працював та доходу не мав, відтак не вкладав коштів у майно, тому право на майно не набув.

Судове рішення

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2024р позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд виснував, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями на земельній ділянці для його будівництва та обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 будувався сторонами та був завершений будівництвом й зареєстрований як новостворене нерухоме майно, під час перебування сторін у шлюбі.

Майно, що набуте в період шлюбу, є спільним. Відтак житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка площею 0,1000 га для його будівництва та обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач не надала належних та допустимих доказів, того, що будинок належить їй на праві приватної власності, та придбаний нею саме в такому вигляді, як на час виниклих правовідносин, у 2001 році за власні кошти, тобто до укладення шлюбу з позивачем.

Апеляційна скарга

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2024 року і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування оскарження вказує, що судом першої інстанції не виконані вимоги касаційної інстанції, якою скасоване попереднє рішення у даній справі, так як не враховано та не перевірено доводів заявника про те, що будівництво будинку, на місці зруйнованого, розпочато у 2006 році, тобто до шлюбу сторін, а господарські споруди, які були також поділені між сторонами, були збудовані у 2000 році (гараж) та 2004 році (літня кухня). Достовірно не встановлено за час шлюбу, чи до нього, здійснено реконструкцію (будівництво) спірного будинку, а також господарських споруд.

Взагалі не досліджено доказів щодо будівництва вказаного нерухомого майна, підстави набуття відповідачем права власності не земельну ділянку, поділ якої здійснено судом.

Суд не звернув уваги, що ОСОБА_2 самостійно почала перебудову належного їй будинку, до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , а вже закінчили будівництво разом.

Оскаржуване рішення ґрунтується на недостатніх доказах, тобто позивач свої вимоги належним чином не довів.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Рух справи

Ухвалою суду від 03.05.2024року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду від 14 березня 2024р.

Ухвалою від 09.05.2024р справу призначено до розгляду.

Ухвалою від 28.05.2024р відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участі її представника ОСОБА_3 у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2024 року, з підстав в ній зазначених.

Ухвалою від 14.08.2024р залишені без розгляду доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки об`єктами спільної сумісної власності подружжя та здійснення їх поділу.

Протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2025р замінений суддя-учасник колегії.

Позиція сторін

Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гольфіндер С.К. підтримали висновки судового рішення, наполягали на його незмінності, спростовували доводи апеляційної скарги.

Адвокат відповідачки Рижкова В.О. підтримала мотиви оскарження, наполягала на скасуванні судового рішення, надала письмові пояснення. (а.с.126-129).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судом неоспорені факти

Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Бобринецьким районним управлінням юстиції Головного управління юстиції у Кіровоградській області від 02.11.2007 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 2007 року (а.с.103, том 1).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2018 року у справі №383/222/18 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішення набрало законної сили 26.05.2018 року (а.с.10-12, том 1).

Справа в провадженні суду за новим розглядом.

Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2019 року та постанова Кропивницького апеляційного суду від 26.02.2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки об`єктами спільної сумісної власності подружжя та їх поділу скасовано, а справу в цій частині направлено до Бобринецького районного суду на новий розгляд.

ОСОБА_2 мала у власності житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори Білорус Н.В. від 11.08.1988 року за реєстром №1092, свідоцтво про право власності, видане державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори Білорус Н.В. від 03.07.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1058, договір купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори Білорус Н.В. від 03.07.2001 року, зареєстрованого за №1066 (а.с.107-108, том 1).

Рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради №69 від 31.03.2011 року погашено договір купівлі-продажу від 03.07.2001 року №1066 та свідоцтво про право власності від 03.07.2001 року №1058, а також затверджено висновок технічного обстеження на житловий будинок з господарського-побутовими будівлями в АДРЕСА_2 . Вирішено оформити право власності на житловий будинок та доручити Бобринецькій дільниці Кіровоградського ООБТІ підготувати та зареєструвати свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в АДРЕСА_2 на ОСОБА_2 (а.с.110, том 1),

06 квітня 2011 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на будинок з господарсько-побутовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке видане Бобринецькою міською радою 06.04.2011 року та отримала Витяг про державну реєстрацію прав на вказане майно №29664449 від 14.04.2011 року, виданого ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с.111-112, том 1).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 31.10.2018 року за №143445612, вбачається інформація, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 06.04.2011 року є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою, площею 942,7 кв.м. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 14.04.2011 рік (а.с.77-86, том 1).

Як вбачається із Державного акта про право власності на земельну ділянку, виданого Бобринецькою міською радою Бобринецького району Кіровоградської області від 10.05.2012 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0916 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд (а.с.113, том 1).

Суд дослідив оригінал інвентарної справи №2138 за адресою: АДРЕСА_1 з якої встановлено, що 30.11.2006 року відповідач ОСОБА_2 отримала дозвіл на будівництво нового житлового будинку та господарських будівель згідно рішення Виконавчого комітету Бобринецької міської ради №410, також дозвіл нею отриманий 25.01.2007 року від інспекції архітектурно-будівельного контролю. Зі схеми виносу в натурі меж земельної ділянки й розбивки будівель по АДРЕСА_2 від 25.12.2006 року встановлено, що до експлікації новобудови входить як житловий будинок, так і літня кухня та гараж.

З акту готовності об`єкта до експлуатації від 13.08.2009 року №343 встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 вважається закінчений будівництвом та готовим до експлуатації.

Розпорядженням Міського голови Бобринецької міської ради №28 від 19.02.2016 року назву АДРЕСА_2 змінено на вулицю Народна.

З копії домової книги за адресою: АДРЕСА_1 виходить, що за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_4 та з 16.05.2006 року ОСОБА_1 (а.с.104-105, том №1), реєстрація позивача за вказаною адресою ще до отримання здійснена до початку будівництва нового житлового будинку.

З висновку судового експерта Хомутенка Д.Г від 30.08.2022 року №339 встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 30.08.2022 року, становить 1301842,16 грн. та з урахуванням його невід`ємних поліпшення, проведених з 02.11.2007 року по 26.05.2018 року збільшилася на 214.46 %.

ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності від 06 квітня 2011 року є власником будинку на АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою, площею 942,7 кв. м.

Мотиви апеляційного суду

Спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав поділу майна, яке позивач обґрунтовуючи та доводивши вимоги вказує, що майно набуте/створене в період зареєстрованого шлюбу, на нього поширюється режим спільного майна подружжя. Вважає будинок спільною сумісною власністю, відтак має право на частину цього майна.

Відповідачка заперечуючи вказала, що належний їй будинок не є спільною сумісною власністю, оскільки право власності на нього набула до укладення шлюбу з позивачем, на підтвердження цього надала копію будинкової книги про реєстрацію місця проживання, договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_2 від 11.08.1988 року та договір купівлі-продажу будинку від 03.07.2001 року (а.с.104-108).

Нею визнано, що вказаний будинок, був зруйнований та на його місці побудовано новий, стверджувала, що фактично відбулася реконструкція будинку, право власності на новозбудований будинок зареєстровано у 2011 році.

Так, за правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Положення статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Зазначене може бути спростоване один із подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 і у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

За п. 1 ч.1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

За ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказані норми права становлять підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування правил, передбачених статтею 62 СК України, збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Істотність збільшення вартості майна одного із подружжя передбачає, що доля первинної власності стає незначною, співмірно малою за остаточною ціною. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат у майно, тобто вирішальне значення мають шляхи та способи збільшення такої вартості, яка має бути доведена тим з подружжя, хто претендує на таке майно.

Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), який суди мають врахувати при новому розгляді справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясовуючи час набуття майна, право на яке заявляє позивач, суд першої інстанції дослідив рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради №69 від 31.03.2011 року, яким погашено договір купівлі-продажу від 03.07.2007 року №1066 та свідоцтво про право власності від 03.07.2001 року №1058 та затверджено висновок технічного обстеження на житловий будинок з господарського-побутовими будівлями в АДРЕСА_2 . Вирішено оформити право власності на житловий будинок та доручити Бобринецькій дільниці Кіровоградського ООБТІ підготувати та зареєструвати свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в АДРЕСА_2 на ОСОБА_2 .

Згідно з оригіналом інвентарної справи №2138 за адресою: АДРЕСА_1 виходить, що 30.11.2006 року відповідач ОСОБА_2 отримала дозвіл на будівництво нового житлового будинку та господарських будівель згідно рішення Виконавчого комітету Бобринецької міської ради №410, такий дозвіл вона отримала 25.01.2007 року від інспекції архітектурно-будівельного контролю.

Зі схеми виносу в натурі меж земельної ділянки й розбивки будівель по АДРЕСА_2 від 25.12.2006 року встановлено, що до експлікації новобудови входить як житловий будинок, так і літня кухня та гараж, ці об`єкти також є предметом спору між сторонами.

З акту готовності об`єкта до експлуатації від 13.08.2009 року №343 виходить, що житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 вважається закінчений будівництвом та готовим до експлуатації.

06 квітня 2011 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на будинок з господарсько-побутовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке видане Бобринецькою міською радою 06.04.2011 року та отримала Витяг про державну реєстрацію прав на вказане майно №29664449 від 14.04.2011 року, виданого ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації»

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 31.10.2018 року за №143445612, вбачається інформація, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 06.04.2011 року є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою, площею 942,7 кв.м. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 14.04.2011 рік (а.с.77-86, том 1).

Згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку, виданого Бобринецькою міською радою Бобринецького району Кіровоградської області від 10.05.2012 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0916 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд (а.с.113, том 1).

З копії домової книги за адресою: АДРЕСА_1 виходить, що за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_4 та з 16.05.2006 року ОСОБА_1 (а.с.104-105, том №1), відтак позивач був зареєстрований за вказаною адресою ще до отримання дозволу та початку будівництва нового житлового будинку.

З висновку судового експерта Хомутенка Д.Г від 30.08.2022 року №339 встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 30.08.2022 року, становить 1301842,16 грн. та з урахуванням його невід"ємних поліпшень, проведених з 02.11.2007 року по 26.05.2018 року збільшилася на 214.46 %.

Таким чином, переконливими та достатніми доказами доводиться, що право власності на житловий будинок/новостворене у відповідачки виникло в період зареєстрованого шлюбу з позивачем.

Сторони в період з 2002 року по 02.11.2007 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина, мали всі права та обов`язки притаманні подружжю, між собою були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки та спільний бюджет. Зазначене не спростовувалося відповідачкою та доводилося показами свідків, допитаних судом.

ОСОБА_2 вказуючи, що будинок придбаний нею за власні кошти задовго до подружніх відносин та реєстрації шлюбу, а в період шлюбу лише реконструйовано за власні кошти, всупереч ст. 81 ЦПК достатніми доказами не доведено, що відповідач придбала будинок у 2001 саме в такому технічному стані, в якому перебуває нерухомість на час виникнення спірних правовідносин.

Договори купівлі-продажу від 03.07.2001 року та свідоцтво про право власності від 03.07.2001 року №1058, погашено. Спірний будинок зареєстровано 14.04.2011 року як новостворене нерухоме майно, період його ново створення та державна реєстрація відповідає періоду шлюбу з позивачем.

Сторони без реєстрації шлюбу проживали з 2002 року, ОСОБА_1 з 16.05.2006 року (до реєстрації шлюбу) вже був зареєстрований за адресою проживання відповідача: АДРЕСА_1 . В апеляційній скарзі на рішення суду від 10 липня 2019 року відповідачка вказувала, що проживала з позивачем з початку 2002 року.

Дозвіл на будівництво отримано ОСОБА_2 30.11.2006 року. Доказів щодо початку будівництва у 2000 році та у 2004 році господарських споруд, як стверджується, стороною відповідача, не надано.

Первісно відповідач, заперечуючи позовні вимоги, вказувала лише на відсутність коштів у позивача та його статус переважно непрацюючого. Натомість вона мала сталий дохід і повністю забезпечувала сім`ю.

На виниклі спірні правовідносини поширюються вимоги ст. 60 СК, достовірно належними доказами доводиться, що новий будинок на місце попереднього зведений в період шлюбу сторін господарські будівлі, на земельній ділянці, яка заявлена у поділ.

Мотиви апеляційного оскарження зводяться до переоцінки доказів, непогодження з судовим висновком.

Загальний висновок

Доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, оскільки суд повно встановив обставини справи та зробив правильний висновок, правильно застосувавши закон.

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції відповідає критеріям законності, обґрунтованості, відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України, таке рішення не підлягає скасуванню.

Судові витрати

У зв`язку з незмінністю судового рішення, судові витрати не підлягають перерозподілу в порядку ст. 141 ЦПК.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2024 року,- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 28.01.2025р.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко