Провадження №: 2/752/1364/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. УПРАВЛІННЯ ТА ЕКСПЛУАТАЦІЯ НЕРУХОМІСТІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті житлово - комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. УПРАВЛІННЯ ТА ЕКСПЛУАТАЦІЯ НЕРУХОМІСТІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті житлово - комунальних послуг.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

13 червня 2024 року до суду надійшла заява представника позивача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1. ст. 255 ЦПК України, оскільки відповідачем сума заборгованості сплачена у повному обсязі, просив вирішити питання про розподіл судових витрат та витрат на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи та подану представником позивача заяву про закриття про закриття провадження у справі, суд дійшов наступного висновку.

Зі змісту клопотання представника позивача вбачається, що відповідач погасив наявну в нього заборгованість, яка заявлена у позові, у зв`язку з чим відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо, відсутній предмет спору.

Суд звертає увагу на те, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Поняття "юридичний спір" має тлумачитися широко, враховуючи позицію Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), в якій зазначено, що поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому варто надавати сутнісного, а не формального значення.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а отже, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

(Постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21).

З урахуванням подання представником позивача клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з врегулюванням спору після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі, суд вважає за можливе закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

З матеріалів справи вбачається, що на час пред`явлення позову до суду і на час відкриття провадження у справі - предмет спору існував та був задоволений відповідачем вже після відкриття провадження у справі.

Таким чином, відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Однак, п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки позивач відмовився від позову і така відмова прийнята судом.

Одночасно суд роз`яснює, що згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Щодо вимоги про повернення судового збору, то слід зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16-ц.

Згідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду з вказаною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджується наявною платіжною інструкцією №2594 від 20 травня 2024 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3 028,00 грн., тому відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, у заяві представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 10 000, 00 грн.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Однією із особливостей процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Такий висновок відповідає позиціям КАС у складі ВС у постанові від 26.06.2019 року у справі №813/481/18, КАС у складі ВС у постанові від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20, та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем до суду, для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подано наступні документи: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, копію договору про надання правової допомоги №250123, укладеного 25 січня 2023 року між адвокатом Верхоглядом М.Л. та ТОВ «ПОРЯД.ОК.УПРАВЛІННЯ НЕРУХОМІСТЮ»; акт №10/05 прийому-передачі послуг за договором №250123 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 25.01.2023 року, платіжна інструкція № 2592 від 20 травня 2024 року на суму 10000 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує складність справи, об`єм виконаних адвокатом робіт, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес до справи, розмір заявленої до стягнення правової допомоги є явно неспівмірним зі складністю справи та ціною позову, і робить висновок, що слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу, у розмірі 5 000, 00 грн., так як саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 133, 142, 255, 256, 260, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. УПРАВЛІННЯ ТА ЕКСПЛУАТАЦІЯ НЕРУХОМІСТІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг - закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПОРЯД.ОК УПРАВЛІННЯ НЕРУХОМОСТЮ» (, адреса: 01033, м.Київ, вул.Жилянська, 59) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПОРЯД.ОК УПРАВЛІННЯ НЕРУХОМОСТЮ» (, адреса: 01033, м.Київ, вул.Жилянська, 59) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 251 Цивільного процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду за правилами, встановленими статтями 353-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя А.О. Митрофанова