ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 2-4355/2006
Номер провадження 22-ц/818/554/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника Харківської міської ради Мироненко О.О.,

представника ОСОБА_1 адвоката Грайворонського І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 червня 2006 року по справі № 2-4355/2006 за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру в багатоквартирному житловому будинку, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру в багатоквартирному житловому будинку.

Позовна заява мотивована тим, що їй на підставі договору дарування від 10 березня 1998 року № 812 належить квартира АДРЕСА_1 . 12 квітня 2005 року рішенням виконкому Дзержинської районної ради № 49/5 їй як власнику квартири надано дозвіл на реконструкцію квартири: прибудову балкона з додатковим входом. Інститутом «Харківпроект» розроблено робочий проект улаштування балкону з додатковими сходами у вказаній квартирі. Вона здійснила реконструкцію квартири без отримання відповідних дозволів та погоджень, однак з дотриманням необхідних норм і правил. Цей об`єкт не був прийнятий до експлуатації у встановленому порядку та вважається самочинно збудованим. Згідно технічного висновку від 08 квітня 2006 року, розробленого ТОВ НПП «Академія», реконструкція квартири АДРЕСА_2 , не вплинула негативно на опорну здатність основних будівельних конструкцій будинку, видимих деформацій не має і перебуває у задовільному технічному стані, може експлуатуватися за призначенням.

Просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 101,6 кв м, та зобов`язати КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за нею право власності на вказану квартиру.

Від вимоги до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» позивачка відмовилась до початку розгляду справи по суті.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 червня 2006 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі, визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 101,6 кв м, судові витрати покладено на позивача.

Рішення суду мотивовано тим, що здійснена ОСОБА_2 реконструкція квартири відповідає будівельним, технічним, пожежним, санітарним нормам, та звернення позивачки до суду в порядку статті 376 ЦК України є належним способом легалізації реконструйованої квартири.

На вказане рішення суду 11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, через представника адвоката Грайворонського І.В. за допомогою системи «Електронний суд» подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_3 . На першому поверсі розташована прибудова балкону з окремим входом на рівні першого поверху, право власності на яку за ОСОБА_2 визнано оскаржуваним судовим рішенням. Фасадна стіна будинку є спільною власністю мешканців багатоквартирного будинку, та використанню цієї стіни і розміщенню прибудови на прилеглій до будинку території, що за призначенням використовується для обслуговування багатоквартирного житлового будинку, мало передувати отримання письмового дозволу співвласників багатоквартирного будинку, зокрема, його, однак позивачка такої згоди не отримувала. Розташування прибудови порушує його права як співвласника житлового будинку, оскільки прибудова зведена за рахунок майна співвласників багатоквартирного будинку та із розташуванням на прибудинковій території, призначеній для обслуговування будинку. Легалізація самочинної прибудови не може підміняти встановленого законом порядку прийняття закінчених будівництвом об`єктів нерухомості до експлуатації. Крім того, їхній будинок має статус пам`ятки архітектури місцевого значення, реконструкція якої вимагала отримання дозволу Харківської обласної державної адміністрації на проведення робіт/реконструкції на пам`ятках місцевого значення та укладення охоронного договору, що визначає режими використання такого об`єкту, проте позивачкою таких документів не отримано.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з`явилася.

Про день, час та місце судового засідання ОСОБА_2 повідомлялась відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 121).

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 адвоката Грайворонського І.В та представника Харківської міської ради Мироненко О. О., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід закрити, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 10 березня 1998 року № 812 (а.с. 32).

12 квітня 2005 року рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова № 49/5 ОСОБА_2 як власниці квартири АДРЕСА_2 надано дозвіл на реконструкцію квартири: улаштування балкона розміром 10,48 х 2,80 м з додатковими сходами (а.с. 33).

Технічна можливість проведення робіт визначена технічним висновком, робочим проектом ТОВ «Інститут «Харківпроект» (а.с. 7-49).

Вказану реконструкцію з прибудовою балкону ОСОБА_2 виконано, внаслідок чого площа квартири збільшилась до 101,6 кв м, що підтверджується технічним паспортом від 30 березня 2006 року (а.с. 5-6).

У липні 2006 року ОСОБА_2 додатково прибудувала приміщення № IV-а площею 17,4 кв м та реконструювала приміщення № IV-а площею 86,2 кв м, розташоване під квартирою АДРЕСА_4 , та звернулась до господарського суду як фізична особа-підприємець з позовом про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_5 .

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21 листопада 2006 року у справі № 29/442-06 позов ФОП ОСОБА_2 задоволено, визнано за ФОП ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_5 , включаючи приміщення № IV та № IV-а, зобов`язано КП «Харківське міське БТІ» здійснити державну реєстрацію права власності на вказану квартиру.

На вказане рішення суду особа, яка не була залучена до участі у справі, - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку постановою Східного апеляційного господарського суду від 17 серпня 2020 року задоволено, рішення Господарського суду Харківської області від 21 листопада 2006 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено (а.с. 64-66).

Ухвалою цього суду від 05 лютого 2021 року роз`яснено постанову Східного апеляційного господарського суду від 17 серпня 2020 року по справі № 29/442-06 наступним чином: «Постанова Східного апеляційного господарського суду від 17 серпня 2021 року по справі № 29/442-06 є підставою для скасування реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , включаючи приміщення № IV та № IV-а, - яка відбулась на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 21 листопада 2006 року по справі № 29/442-06».

Наразі вказану квартиру поділено на нежитлові приміщення 1-го поверху 17а-І, 17а-ІІ (1/2), 17а-1, 17а-2 в літ. «Б-8» та нежитлові приміщення підвалу №17а-ІV, 17а-ІVа, 17а- ІVб, 1-го поверху №17а-ІІ (1/2), №17а-ІІІ в літ. «Б-8» по АДРЕСА_6 , які належать іншим особам.

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про витребування спільного майна співвласників житлового будинку із чужого незаконного володіння, в якому просив витребувати із незаконного володіння відповідачки на користь співвласників багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_6 нежитлові приміщення підвалу №17-а-ІV, 17а-ІVа, 17а-ІVБ. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 липня 2024 року його позов у справі № 638/20100/23 задоволено, однак постановою Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року вказане судове рішення скасовано та відмовлено у задоволенні позову (а.с. 69-75).

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 11 лютого 1998 року № 256 належить квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28 серпня 2024 року (а.с. 88).

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно зі статтею 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, заява № 52854/99).

Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Жодна зі сторін не має права вимагати відкриття провадження з метою повторного розгляду справи та постановлення у ній нового рішення. Існування різних поглядів на одне питання не є підставою для перегляду, про що неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Нелюбін проти Росії», від 2 листопада 2006 року, заява № 14502/04).

Водночас, у статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини 1 статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та обов`язки. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина 2 статті 362 ЦПК України).

Виключно у разі встановлення, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права та інтереси особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03 березня 2021 року у справі № 333/537/13 (провадження № 61-17767св19), від 28 липня 2021 року у справі № 649/582/18 (провадження № 61-6476св20).

Рішення суду першої інстанції ухвалено щодо визнання за позивачкою права власності на реконструйовану квартиру за адресою: АДРЕСА_7 .

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 червня 2006 року, ОСОБА_1 послався на те, що його не залучено до участі у справі, тоді як оскаржуване рішення суду порушує його права та інтереси як власника квартири АДРЕСА_3 і співвласника приміщень багатоквартирного будинку.

Проте такі доводи апелянта колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 4 статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив.

Частиною 2 статті 383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно зі статтею 179 ЖК Української РСР користування будинками державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та утримання їх здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

У пункті 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, передбачено, що власник наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Згідно з пунктом 1.4.1 Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила), переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Пунктом 1.4.3 Правил передбачено, що до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається (абзац 2 пункту 1.4.4 Правил).

При цьому для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися документи, серед яких згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності (пункт 1.4.5 Правил).

Отже, з наведеного вбачається, що переобладнання і перепланування жилих будинків (квартир), яке передбачає втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування будинку, допускається за наявності відповідного на це дозволу.

12 квітня 2005 року рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова № 49/5 ОСОБА_2 як власниці квартири АДРЕСА_2 надано дозвіл на реконструкцію квартири: улаштування балкона з додатковими сходами (а.с. 33).

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_8 у вказаному будинку та не є співвласником спірної квартири. В апеляційній скарзі він не навів, яким саме чином здійснення позивачкою реконструкції та визнання за нею права власності на цю квартиру порушує його права, зокрема, право власності, принципи добросусідства та завдає йому незручностей. Відповідних доказів на підтвердження цих обставин не надав, як і не довів, що такі дії позивачки можуть призвести до негативних наслідків для всього будинку.

Сам по собі факт того, що ОСОБА_1 є співвласником багатоквартирного будинку, в якому позивачка здійснила реконструкцію квартири, без доведення факту порушення його конкретних прав внаслідок таких дій, не свідчить про те, що ухваленим у справі рішенням вирішені питання про його права чи обов`язки.

Посилання ОСОБА_1 на задоволення його апеляційної скарги у справі № 29/442-06 та скасування рішення господарського суду про визнання за ФОП ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру є безпідставними, адже у вказаній справі спір виник через приєднання позивачкою до спірної квартири підвальних приміщень (допоміжних, що первісно призначені для обслуговування багатоквартирного будинку) та порушення прав апелянта у зв`язку з тим, що до цих приміщень був відсутній доступ під час аварії мереж водовідведення. Реконструкція квартири та прибудова балкону, яка стала підставою позову у цій справі, не була предметом розгляду суду у справі № 29/442-06.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що будинок, де знаходиться спірна квартира, має статус пам`ятки архітектури місцевого значення, реконструкція якої вимагала отримання дозволу Харківської обласної державної адміністрації на проведення робіт/реконструкції на пам`ятках місцевого значення та укладення охоронного договору, однак позивачкою таких дій не вчинено, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки не вказують на конкретні порушення прав апелянта, який не є уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою через 18 років після здійснення ОСОБА_2 реконструкції квартири і ухвалення оскаржуваного рішення суду, та тривалий час не вважав свої права порушеними.

Як встановлено судом при розгляді справи № 638/20100/23, ще у вересні 2012 року ОСОБА_2 здійснила відчуження квартири АДРЕСА_2 , фізичним особам на підставі цивільно-правової угоди. Наразі квартиру поділено на нежитлові приміщення, які належать іншим особам. Тобто, станом на час апеляційного перегляду справи спірна квартира як об`єкт нерухомого майна взагалі вже не існує, та ОСОБА_2 не є її власницею.

Оскільки питання про права та обов`язки ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувались, він позбавлений права на його оскарження, наслідком чого є закриття апеляційного провадження.

У постанові від 31 січня 2024 року у справі № 501/2357/19 у спорі про визнання права власності на реконструйовану квартиру Верховний Суд погодився із закриттям апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України за апеляційною скаргою особи, яка залучена до участі у справі, та є сусідом позивача і не довела порушення своїх прав оскаржуваним судовим рішенням.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 червня 2006 року підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України.

Повернення судового збору у разі закриття апеляційного провадження не входить до передбаченого статті 7 Закону України «Про судовий збір» вичерпного переліку підстав для повернення судового збору, отже підстав для вирішення цього питання немає.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16 (провадження № 11-42апп19) та ухвалах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 756/12935/18 (провадження № 61-14696св19), від 06 листопада 2020 року у справі № 215/2218/17 (провадження № 61-21858св19), від 24 червня 2021 року у справі № 592/2651/20 (провадження № 61-15461св20).

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст.ст. 367, 368, 381 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 червня 2006 року по справі № 2-4355/2006 за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру в багатоквартирному житловому будинку закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 03 лютого 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина