Справа № 182/5536/24
Провадження № 2-о/0182/69/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.01.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О. секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Нікопольська міська рада, Комунальне підприємство «Нікопольське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та Друга Нікопольська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини.

Їй на праві власності належить нерухоме майно у вигляді однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , на підставі Договору міни від 12 березня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі № 2-461. На Договорі міни міститься відмітка Нікопольського міжміського бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області про реєстраційний надпис про те, що вищезазначена квартира зареєстрована в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області на прав власності за ОСОБА_2 вписані в реєстрову книгу № 10 за реєстровим № 90 від 05 липня 1999 року. Право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації (запис в реєстрову книгу № 10 за реєстровим № 90 від 05 липня 1999 року). Для державної реєстрації права власності вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Приймак Н.О. із заявою про державну реєстрацію права власності на належну їй квартиру. 16 серпня 2024 року отримала відмову від державного реєстратора у зв`язку з тим, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: «З заявою про державну реєстрацію права власності звернулась Фізична особа ОСОБА_1 з реєстрацією прав на об`єкт речових прав: закінчений будівництвом об`єкт, Тип об`єкта: квартира, адреса ОНМ: АДРЕСА_2 . Для реєстрації подано договір міни р/н 2-461 від 12.03.1996 р. Видавник державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинська О.І., технічний паспорт від 01.02.1996, видавник КП Нікопольське бюро технічної інвентаризації. Відповідно до поданого договору міни та технічного паспорту, власником є ОСОБА_2 . Реєстратором встановлено суперечності між заявленими та зареєстрованими правами, а саме відмінність у імені заявника, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Законодавством передбачено, що у випадку, якщо установа, яка видала цей документ, не може виправити допущену в ньому помилку, або така установа ліквідована, та архівні документи не збереглися, громадянин має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу…». 05 вересня 2024 року КП «НРБІ» Дніпропетровської обласної ради виготував їй новий технічний паспорт на належну їй квартиру. Внаслідок такої помилки у написанні імені, у неї на даний час виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує особу, та правовстановлюючим документом, який був виданий на її ім`я. Таким чином, з метою надання їй можливості вільно розпоряджатись своєю власністю, а саме: квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 існує необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ Договір міни від 12 березня 1996 року, зареєстрований у реєстрі № 2-461, належить їй, ОСОБА_1 . Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенцій про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року (із змінами, внесеними Протоколом № 11), ратифікований Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року (із змінами), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із положеннями ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1, 2 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями п.6 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Статтею 316 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Установити факт належності документу можливо тільки в суді, тому вона вимушена звернутися до суду з цією заявою.

Заявниця в судове засідання не прибула, її представник подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримав (а.с.33).

Представники заінтересованих осіб до суду також не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. При постановленні рішення покладались на розсуду суду (а.с.23-24, 29, 30).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з вимогами п.6. ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як встановлено в судовому засіданні, заявниці на праві власності належить нерухоме майно у вигляді однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , на підставі Договору міни від 12 березня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі № 2-461 (а.с.7). На Договорі міни міститься відмітка Нікопольського міжміського бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області про реєстраційний надпис про те, що вищезазначена квартира зареєстрована в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області на праві власності за ОСОБА_2 вписані в реєстрову книгу № 10 за реєстровим № 90 від 05 липня 1999 року (а.с.7зв). Право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації (запис в реєстрову книгу № 10 за реєстровим № 90 від 05 липня 1999 року). Для державної реєстрації права власності заявниця звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Приймак Н.О. із заявою про державну реєстрацію права власності на належну їй квартиру. 16 серпня 2024 року ОСОБА_1 отримала відмову від державного реєстратора у зв`язку з тим, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: «З заявою про державну реєстрацію права власності звернулась Фізична особа ОСОБА_1 з реєстрацією прав на об`єкт речових прав: закінчений будівництвом об`єкт, Тип об`єкта: квартира, адреса ОНМ: АДРЕСА_2 . Для реєстрації подано договір міни р/н 2-461 від 12.03.1996 р. Видавник державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинська О.І., технічний паспорт від 01.02.1996, видавник КП Нікопольське бюро технічної інвентаризації. Відповідно до поданого договору міни та технічного паспорту, власником є ОСОБА_2 . Реєстратором встановлено суперечності між заявленими та зареєстрованими правами, а саме відмінність у імені заявника, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Законодавством передбачено, що у випадку, якщо установа, яка видала цей документ, не може виправити допущену в ньому помилку, або така установа ліквідована, та архівні документи не збереглися, громадянин має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу…» (а.с.13). 05 вересня 2024 року КП «НРБІ» Дніпропетровської обласної ради виготував заявниці новий технічний паспорт на належну їй квартиру (а.с.10-12). Внаслідок такої помилки у написанні імені, у заявниці на даний час виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує особу (а.с.17-18), та правовстановлюючим документом, який був виданий на її ім`я. Таким чином, з метою надання їй можливості вільно розпоряджатись своєю власністю, а саме: квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 існує необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ Договір міни від 12 березня 1996 року, зареєстрований у реєстрі № 2-461, належить ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд вважає за можливе вимоги заявниці задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.4, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, п.6 ч.1 ст.315, 317, 319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт належності ОСОБА_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Нікопольським МВ УМВС України у Дніпропетровській області, 14 вересня 2000 року, РНОКПП НОМЕР_2 ) правовстановлюючого документа Договору міни від 12 березня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинською О.І., який зареєстровано в реєстрі №2-461.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал