Справа № 196/84/25
№ провадження 2-з/196/3/2025
УХВАЛА

29.01.2025 року с-ще Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в особі судді Бабічевої Л.П., розглянувши у приміщенні суду с-ща Царичанка в порядку письмового провадження заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління - Служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Одночасно з позовною заявою до Царичанського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивачка просить забезпечити позов шляхом:

- зобов`язати ОСОБА_2 на час розгляду справи судом до моменту набрання рішення законної сили не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- на час розгляду справи судом до моменту набрання рішення законної сили встановити порядок спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною: кожний перший та третій тиждень місяця з 18:00 години понеділка та до 18:00 години наступного понеділка за місцем проживання ОСОБА_1 без присутності батька дитини. Обов`язок щодо забирання та повернення дитини за її місцем перебування покласти на ОСОБА_2 . У той час коли дитина не перебуває з матір`ю, визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом безперешкодного онлайн спілкування матері з дитиною засобами телефонного та відеозв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо) телефоном батька дитини шляхом приймання ОСОБА_2 на своєму телефоні (за номером телефону: НОМЕР_1 та іншими номерами) вхідних дзвінків від матері дитини.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що нею до Царичанського районного суду Дніпропетровської області подано позовну заяву про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 , суть якої полягає в тому, що у серпні 2024 року відповідач фактично викрав малолітнього сина ОСОБА_4 та вивіз до свого місця проживання у м.Дніпрі. З того часу він почав перешкоджати спілкуванню дитини з матір`ю, а саме забороняє у будь-який день та час особисто спілкуватися, заблокував телефонний та відеозв`язок, не повідомляє місцезнаходження дитини, не дає забирати дитину з місця фактичного проживання. Забезпечення позову спрямоване на гарантування можливості реалізації заявлених позовних вимог (у разі їх задоволення), адже виконання рішення суду може стати взагалі неможливим у зв`язку із втратою безпосереднього емоційного контакту між матір`ю та сином. Неможливість на теперішній час спілкуватись із власною дитиною за умови тривалого судового розгляду, остаточно призведе до втрати психоемоційного контакту, що унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, є необхідність застосування заходу забезпечення позову. Вважає, що зустрічне зобов`язання у цій справі не є необхідним.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд не вбачає підстав для застосування положення ч.4 ст. 153 ЦПК України про призначення розгляду заяви у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд доходить такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, в тому числі попередити потенційні труднощі у подальшому при виконанні такого рішення.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляд і заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є вимога позивачки ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання їхньої спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суть висновків Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (Сristian Сгtгlin Ungureanu v. Romania, заява № 6221/14, пункти 29-34, рішення від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Європейської конвенції з прав людини 1950 року - права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється.

Відповідно до обставин вказаної справи мова не йшла про ситуацію, коли є об`єктивні підстави вважати, що зазначений доступ до дитини явно суперечить її інтересам. Згідно з практикою ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, пункт 100, від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, пункт 76).

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з дитиною, що між ними існує спір щодо визначення місця проживання дитини.

Суд вважає обґрунтованими доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право матері на спілкування із малолітньою дитиною, чи обставин, які б свідчили про спілкування матері з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною, судом не встановлено.

Суд враховує, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд вважає за необхідне застосувати захід забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду з причин повного (остаточного) розриву психологічних та емоційних зв`язків між матір`ю та сином.

До відповідного правового висновку дійшов Верховний суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі №490/1087/21 (провадження №61-12931св21).

При цьому з огляду на обґрунтування заяви про забезпечення позову та заявлені в ній вимоги, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви.

Згідно пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Суд зазначає, що суть заходу забезпечення позову, який просить застосувати заявниця ОСОБА_1 , зокрема, визначити спосіб її участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: кожний перший та третій тиждень місяця з 18:00 години понеділка та до 18:00 години наступного понеділка за місцем її проживання без присутності батька дитини, фактично полягає у визначенні проживання дитини з матір`ю за місцем проживання матері впродовж певного часу першого та третього тижня місяця з 18:00 години понеділка та до 18:00 години наступного понеділка, що є тотожним (схожий по своїй суті) позовній вимозі про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Тому суд доходить висновку про тотожність заходу забезпечення позову у такий спосіб, який просить застосувати заявниця, позовним вимогам.

Суд зазначає, що реалізація права батьків і дітей на спілкування один з одним не пов`язана безпосередньо з їх проживання разом, а тому, враховуючи предмет спору, вказані позивачем підстави для забезпечення позову, виходячи з найкращих інтересів дитини, її віку, рівності прав батьків на участь у вихованні дитини та спілкування із нею, адекватним способом забезпечення позову у справі про визначення місця проживання дитини є зобов`язання відповідача забезпечити безперешкодне спілкування позивача з дитиною в певні дні та години, до ухвалення рішення по суті спору.

Подібних висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 25.08.2020 у справі № 466/2317/20 (провадження №61-11539ск20): «Апеляційний суд, враховуючи предмет та суть позовних вимог, дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог заяви позивача шляхом зобов`язання відповідача, у якого перебуває дитина, надавати позивачу (матері дитини) можливість для спілкування з дитиною в певні дні і години. Відмова у задоволенні вимог заяви щодо щотижневого встановлення обов`язку для відповідача передавати дитину кожну другу п`ятницю для почергового щотижневого проживання зі своєю матір`ю за місцем її проживання та зі своїм батьком за місцем його проживання є не обґрунтованою, оскільки вжиття такого заходу забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, до вирішення спору по суті є недопустимим".

Суд вважає, що з метою запобігання втраті емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, враховуючи предмет позову, малолітній вік дитини, у даному випадку адекватним, співрозмірним та достатнім заходом буде забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання матері ОСОБА_1 кожного тижня місяця в період з 10 год. 00 хв. суботи до 16 год. 00 хв. неділі, без присутності батька чи інших осіб та забезпечити спілкування малолітнього сина з матір`ю шляхом телефонного зв`язку та відеозв`язку, в тому числі з використанням месенджерів Telegram, Viber, WhatsApp, Skype, - кожного понеділка, вівторка, середи, четверга, п`ятниці з 18:30 до 19:30 години.

У задоволенні іншої частини вимог заяви про забезпечення позову слід відмовити.

За змістом ч. 7 ст. 153, ч. 6 ст. 154 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд вирішує питання зустрічного забезпечення.

Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч.3 ст. 154 ЦПК України, є вичерпним.

У даному випадку судом не встановлено обставин для обов`язкового вжиття судом зустрічного забезпечення, а тому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення за таких обставин.

Суд також роз`яснює учасникам справи, що вони не позбавлені права в порядку, визначеному ст. 156, 158 ЦПК України, звернутись до суду з заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання матері ОСОБА_1 кожного тижня місяця в період з 10 год. 00 хв. суботи до 16 год. 00 хв. неділі без присутності батька чи інших осіб.

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити спілкування малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 шляхом телефонного зв`язку та відеозв`язку, в тому числі з використанням месенджерів Telegram, Viber, WhatsApp, Skype, - кожного понеділка, вівторка, середи, четверга, п`ятниці з 18:30 до 19:30 години.

У задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику та особам, яких стосуються заходи забезпечення позову для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення.

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Л.П. Бабічева