Справа № 541/383/23
Номер провадження 2/541/17/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 січня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря - Балко Л.П.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача, адвоката Огризкова А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю

В С Т А Н О В И В :

09 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила визнати за нею та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частках по частці кожному та визнати за нею та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :50:055:0156 площею 0,0612 га, на якій розташований житловий будинок, в рівних частках по частці кожному.

В обгрунтування позовної заяви вказувала, що 06 червня 1998 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який був припинений 25 листопада 2022 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

Під час перебування у шлюбі в грудні 2021 року вона з чоловіком придбали будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 який в цілому складається з будівель: «А» - житловий будинок, «а» - прибудова, «а1» - прибудова, «а2» - прибудова, «Б» - сарай, «Г» - сарай, «г» - погріб, «Е» - вбиральня, № 3 - 7 господарські споруди загальною площею 75, 2 кв. м. та житловою площею 29,4 кв. м..

Зазначений будинок знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :50:055: 0156 площею 0, 0612 га. Після купівлі будинку вона зареєструвала своє місце проживання у вказаному будинку. На даний час вона разом із дітьми та відповідачем зареєстровані в будинку. Оскільки будинок та земельна ділянка придбані в період шлюбу, однак право власності зареєстровано лише за відповідачем, тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 20 лютого 2023 року відкрито загальне провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання .

У поданому 16 березня 2023 року відзиві на позовну заяву відповідач визнав частково позов. Не заперечував проти визнання права власності за кожним по частці житлового будинку. Стосовно визнання права власності за кожним по частці на земельну ділянку просив відмовити.

28 березня 2023 року відповідач подав зустрічну позовну заяву та просив визнати його особистою приватною власністю житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м та земельну ділянку площею 0,0612 га з кадастровим номером :50:055:0156 та цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В обгрунтування зустрічної позовної заяви вказував, що дійсно з 06.06.1998 по 03.01.2023 він перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі. На підставі договору дарування від 15.11.2003 отримав у дар квартиру АДРЕСА_2 . Окрім цього після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 успадкував її земельний пай, який розташований на території Комишнянської селищної ради Миргородського району та перебував в оренді у ТОВ «Агротехгарантія».

З 2003 він та ОСОБА_1 використовували квартиру для власного проживання. Проте у листопаді 2021 він відповідно до договору купівлі-продажу від 25.11.2021 продав квартиру за кошти в сумі 391500,00 грн. Після продажу квартири 07.12.2021 придбав спірний житловий будинок за кошти в сумі 405704,00 грн. та спірну земельну ділянку за кошти в сумі 20900,00 грн. Розрахунки в угодах відбувалися готівкою у доларах США. Так за продаж квартири фактично отримав від покупця готівкою 14000,00 доларів США. У самому ж договорі ціна була казана в українській валюті за курсом долара із додаванням витрат на підготовку та оформлення цього договору. Відтак на момент купівлі житлового будинку та земельної ділянки 07.12.2021 він мав кошти в сумі 14000 доларів США, що отримав від продажу квартири, що за курсом обміну валют, за курсом 27,624 грн. за 1 долар США, складало 386736,00 грн. (14000 доларів США х 27,624 грн.). Окрім цього він мав кошти в сумі 23653,90 грн., які отримав в якості орендної плати за земельний пай своєї матері.

Отже станом на 07.12.2021 він мав кошти, які отримав від реалізації особистого майна, в сумі 410389,90 грн. (386736,00 грн. + 23653,90 грн.), що перевищує зазначену у договорі ціну купівлі спірного житлового будинку - 405704,00 грн.

Проте він фактично передав продавцеві не усю суму коштів, які зазначені у договорах купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, оскільки на момент купівлі-продажу житлового будинку він перебував у занедбаному стані і потребував ремонту. Зокрема, житловий будинок не мав опалення, оскільки прийшла у непридатність груба - домашня пічка на дровах або вугіллі, яка раніше використовувалася для опалення і приготування їжі, тому він усно домовився із продавцем житлового будинку ОСОБА_4 про те, що під час укладення договорів передасть їй кошти в сумі лише 10000 доларів США, а різницю використає для приведення житлового будинку у належний стан, тобто ремонту. З огляду на це під час укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки він згідно розписки передав ОСОБА_4 кошти лише в сумі 10000,00 доларів США, які отримав від реалізації квартири, що належала йому на праві особистої приватної власності. Інші кошти в сумі 4000 доларів США, використав на ремонт житлового будинку протягом зими - весни 2022, зокрема: зробив поточний ремонт стін, придбав та встановив душову кабінку, придбав та встановив опалювальний електричний котел та виконав інші роботи. Факт проведення ремонту житлового будинку, зокрема, придбання будівельних матеріалів підтверджується фіскальними чеками, які збереглися лише частково. Усі роботи виконував особисто.

Також вказував, що рішенням Миргородського суду Полтавської області від 25.11.2022 встановлено, що він і ОСОБА_1 не підтримували шлюбні відносини протягом тривалого часу. Фактично шлюбні відносини були припинені з моменту придбання житлового будинку. Зокрема він у грудні 2021 переїхав до житлового будинку та робив ремонт у ньому. ОСОБА_1 переїхала на орендовану квартиру в будинку АДРЕСА_3 . В подальшому після закінчення ремонту ОСОБА_1 вселилася до житлового будинку та відразу ж звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. З приводу спільного майна подружжя зазначав, що протягом шлюбу з 06.06.1998 по 03.01.2023 позивачка працювала у загальній кількості лише 5-6 років. Протягом останніх приблизно 10 років вона ніде не працювала, а тому, відповідно, не мала ні власного доходу, ні грошових заощаджень. З 2018 він ніде постійно також не працює. Задоволення побутових потреб сім`ї протягом 2018 - 2021 відбувалося за рахунок його випадкових та тимчасових заробітків, тому він також не мав грошових заощаджень. З урахуванням цих обставин вона не мали можливості заощадити кошти на придбання житлового будинку і земельної ділянки.

Ухвалою судді від 30 березня 2023 року прийнята до спільного розгляду зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

10 квітня 2023 року ОСОБА_1 у відзиві на зустрічну позовну заяву підтримала свою позицію викладену в позовній заяві до ОСОБА_3 та зазначила, що твердження відповідач про придбання будинку за кошти від продажу квартири не можна брати до уваги, так як відповідачем не доведено, що саме за дані грошові кошти було здійснено придбання будинку по АДРЕСА_1 . Згідно договору дарування квартири по АДРЕСА_4 від 15.11.2003 вартість зазначеної квартири вказана у розмірі 11872 грн., на той час вона з відповідачем вже перебували у шлюбі більше 7 років, квартира була у занедбаному стані, вони працювали та з моменту переїзду до зазначеної квартири всі спільні гроші витрачали на ремонт та поліпшення житлових умов для подальшого нормального проживання родиною в ній. У зазначеній квартирі з відповідачем та спільними дітьми прожили майже 19 років, за цей період вклали чимало спільних коштів, спочатку на капітальний ремонт квартири, а згодом на всі подальші ремонти. Саме за допомогою спільних коштів і сил при продажі квартири по АДРЕСА_4 її вартість зросла з 11872 грн. до 391500 грн., що на 379628 грн більше з моменту дарування. Все спільне життя вона працювала, але неофіційно. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась спільна дочка ОСОБА_5 , яка при народженні знаходиться на «Д» обліку з діагнозом ПМК І ступеня феномен скороченого інтервалу PQ. Дитина з самого народження потребувала постійного догляду, у зв`язку з чим перші чотири роки її життя вона не мала змоги влаштуватися на роботу та постійно доглядала за дочкою. Вважала, що зустрічний позов ОСОБА_3 є необґрунтований та не може бути задоволений.

Ухвалою суду від 02 лютого 2024 року клопотання представника відповідача, адвоката Огризкова А.А. про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю до демобілізації зі складу Збройних Сил України відповідача по справі ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 12 вересня 2024 року за клопотанням відповідача провадження у вищезазначеній справі поновлено.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник, адвокат Ковердяєва Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Вказували, що в період шлюбу сторін, в грудні 2021 року, вони придбали будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. Зазначене нерухоме майно придбане за спільні кошти, однак право власності зареєстровано лише за відповідачем, тому просили задовольнити позовні вимоги та визнати за сторонами право власності по частці на житловий будинок та земельну ділянку, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача, адвокат Огризков А.А. підтримав зустрічний позов та просив його задовільнити з підстав вказаних в зустрічній позовній заяві, оскільки спірне нерухоме майно хоча і придбане в шлюбі, однак за особисті кошти ОСОБА_3 , які він отримав від продажу своєї квартири та оренду земельного паю.

Заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що сторони з 06 червня 1998 року перебували у шлюбі, який був розірваний відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2022 року (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 20.04.2002 ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_2 , яку він прийняв у дар відповідно до договорів дарування від 15.11.2003 (а.с.48,100,104 ).

Вищезазначена квартира була особистою приватною власність ОСОБА_3 відповідно до ст. 57 СК України.

Згідно договору купівлі-продажу від 25.11.2021 ОСОБА_3 продав квартиру АДРЕСА_2 за ціною 391500,00 грн (а.с.50).

ОСОБА_3 отримує орендну плату з жовтня 2021 року в розмірі 23663,90 грн відповідно до договору оренди земельної ділянки №1116, яку отримав в порядку спадкування після смерті матері, що підтверджується довідкою ТОВ «Агротех - Гарантія» та історією по картковому рахунку в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.62,105).

Згідно договорів купівлі продажу від 07.12.2021 ОСОБА_3 придбав спірний житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м та спірну земельну ділянку площею 0,0612 га з кадастровим номером :50:055:0156 та цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за загальною ціною 426604,00 грн (405704,00+20900,00), що підтверджується відповідними договорами купівлі продажу та витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 51-56).

Згідно розписки продавця ОСОБА_4 спірного житлового будинку та земельної ділянки, остання отримала від ОСОБА_3 07.12.2021 10000 доларів США за проданий будинок (а.с.57).

За слів відповідача ОСОБА_3 ним були проведені особисто ремонтні роботи в житловому будинку та надані квитанції на придбання будівельних матеріалів (а.с. 58,59).

Сторони зареєстровані в спірному будинку з 08.02.2022, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи, а також за вказаною адресою з ними проживають діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно до акту підтвердження фактичного проживання особи від 14.10.2022 (а.с.8, 9,17)

Спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Зокрема, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК).

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (стаття 355 ЦК).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина 1 статті 356 ЦК).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини 1, 3, 4 статті 368 ЦК).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина 1 статті 60 СК).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1 статті 68 СК).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (частина 1 статті 71 СК).

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (стаття 370 ЦК).

Зокрема, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (частини 1, 2, 4 статті 364 ЦК).

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 372 ЦК).

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №546/912/16-ц, належність майна до спільної власності подружжя визначається не тільки за фактом придбання його під час шлюбу, але й за спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визначаючи право спільної сумісної власності, суд встановлює як факт набуття майна під час шлюбу, так і те, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, головними критеріями поділу майна будуть час його набуття та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя таке майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

За правовим висновком Верховного Суду у постанові від 22.01.2020 по справі № 711/2302/18 конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Суд погоджується з твердженням ОСОБА_3 , що станом на 07.12.2021 він мав кошти, які отримав від реалізації особистого майна, в сумі 415163,90 грн (391500,00 грн вартість квартири АДРЕСА_2 + 23663,90 грн орендна плата за земельний пай), що майже становить зазначену у договорі ціну купівлі спірного житлового будинку та земельної ділянки 426604,00 грн (405704,00+20900,00).

З огляду на вищевказані обставини придбаний ОСОБА_3 житловий будинок та земельна ділянка за кошти, що він отримав від реалізації квартири, яка належала йому на праві особистої приватної власності та суму оренди за земельний пай, є його особистою приватною власністю.

Всупереч вимог ст. 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів того, що джерелом набуття житлового будинку та земельної ділянки були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частках по (одна друга) частці кожному та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :50:055:0156 площею 0,0612 га, на якій розташований житловий будинок, в рівних частках по (одна друга) частці кожному необхідно відмовити. Зустрічний позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю задовольнити повністю та визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 (житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м та земельну ділянку площею 0,0612 га з кадастровим номером :50:055:0156 та цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Розподіляючи судові витрати суд керується наступним.

У відповідності до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 4266 гривень 04 копійки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 213, 215, 294 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частках по (одна друга) частці кожному та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :50:055:0156 площею 0,0612 га, на якій розташований житловий будинок, в рівних частках по (одна друга) частці кожному.

Зустрічний позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю задовольнити повністю.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1 ) житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м та земельну ділянку площею 0,0612 га з кадастровим номером :50:055:0156 та цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 4266 (чотири тисячі двісті шістдесят шість) гривень 04 копійки.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення .

Повний текст рішення виготовлено 31 січня 2025 року.

Суддя О. А. Городівський