Справа № 362/5171/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1751/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Кравченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Кравченко Л.М., у справі № 362/5171/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Дніпро», про визнання договору позики недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики. Зазначав, що 13 квітня 2018 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого він передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 6 496 587,50 грн., що еквівалентно 250 000,00 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ на день укладення договору, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути отримані кошти до 31 грудня 2019 року. Під час укладення вказаного договору сторони погодили всі істотні умови, що передбачені цивільним законодавством для договору позики. Договір укладався із дотриманням форми, що встановлена ЦК України. Оскільки ОСОБА_2 не виконує свої зобов`язання за договором позики, ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 9 142 150,00 грн.

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ «Агро Дніпро», про визнання договору позики недійсним. Зазначав, щодійсні наміри сторін за договором позики не були направлені на передачу та отримання грошових коштів у позику, кошти за таким договором не передавались. 13 квітня 2018 року між ним та ОСОБА_1 був підписаний Меморандум про співпрацю і партнерство, кінцевою метою укладання якого було бажання набути у власність ОСОБА_1 50% корпоративних прав ТОВ «Агро Дніпро». Відповідно до п.3 вказаного меморандуму, сторони засвідчили, що на момент підписання цього меморандуму, він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 250 000,00 доларів США. На вимогу ОСОБА_1 та з метою підтвердження намірів співпраці з ОСОБА_1 і продажу безпосередньо йому частки в статутному капіталі ТОВ «Агро Дніпро», як гарантія було підписано договір позики від 13 квітня 2018 року. Відтак, договір позики є фіктивним, оскільки укладався без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а лише з метою гарантії виконання ним та власником часток в статутному капіталі ТОВ «Агро-Дніпро» зобов`язань за меморандумом, і мав бути розірваний після відчуження часток у статутному капіталі ТОВ «Агро-Дніпро» на користь ОСОБА_1 . З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив визнати договір позики, укладений 13 квітня 2018 року між ним і ОСОБА_1 , недійсним.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 . В до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ «Агро-Дніпро», про визнання недійсним договору позики задоволено.

Визнано договір позики, укладений 13 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1748,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов до ОСОБА_2 та стягнути на його користь грошові кошти в розмірі 9 142 150,00 грн., та відмовити в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що 13 квітня 2018 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого він передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 6 496 587,50 грн., що еквівалентно 250 000,00 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ на день укладення договору, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути отримані кошти до 31 грудня 2019 року. Того ж дня між ним та ОСОБА_2 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є майновими поручителями ОСОБА_2 , було укладено договір застави корпоративних прав від 13 квітня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І., зареєстрований в реєстрі за № 568. Відповідно до умов вказаного договору застави, в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 13 квітня 2018 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали в заставу ОСОБА_1 корпоративні права ТОВ «Агро-Дніпро», а саме 50 % часток статутного капіталу цього товариства, що складає 50/100 частин товариства. Звертає увагу на те, що в п. 3.1 договору позики вказано, що позикодавець до моменту підписання цього договору передав готівкою суму позики позичальнику. Тобто в самому договорі позики засвідчено факт передачі коштів позичальнику до моменту підписання цього договору. При поданні первісного позову до суду він надав усі необхідні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 отримав грошові кошти за договором позики, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні його позову. Також зазначає, що 13 квітня 2018 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Меморандум про співпрацю та партнерство з питань продажу йому часток ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в статутному капіталі ТОВ «Агро-Дніпро». Відповідно до умов вказаного Меморандуму в рахунок оплати купівлі часток ТОВ «Агро-Дніпро» він передав ОСОБА_2 250 000,00 доларів США, які жодним чином не стосуються грошових коштів, переданих ОСОБА_2 за договором позики. Посилання ОСОБА_2 на те, що договір позики є фіктивним, оскільки був укладений як гарантія співпраці за Меморандумом не відповідає дійсності. Звертає увагу на те, що в Меморандумі відсутні будь-які посилання на те, що грошові кошти, отримані ОСОБА_2 в розмірі 250 000,00 доларів США є якоюсь гарантією і надаються останньому у формі договору позики. Також в договорі позики та договорі застави відсутні будь-які посилання на меморандум, що вказує на те, що це були різні правочини, за кожним з яких передавалися грошові кошти. Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що договір позики є фіктивним правочином є необґрунтованим та помилковим.

Адвокат Ковальчук В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав відзив на апеляційну скаргу. Просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні адвокат Федоренко А.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 та приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції,апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокати Ковальчук В.В., Дуля Т.В., які діють в інтересах ОСОБА_2 , проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представник ТОВ «Агро Дніпро» в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики (т.1, а.с. 106).

Відповідно до п.1.1. вказаного договору, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі, встановленому договором, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути їх ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2.1. договору позики, сума позики становить 6 496 587,50 грн., що еквівалентно 250 000,00 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ на день укладення договору, тобто станом на 13 квітня 2018 року.

Відповідно до п. 3.1. договору позики, позикодавець засвідчив, що до моменту підписання договору передав готівкою суму позики позичальнику.

Відповідно до п. 4.1. договору позики строк повернення позики становить до 31 грудня 2019 року.

Відповідно до п.п.5.1.-5.4 договору позики, позичальник зобов`язаний повернути суму позики (або неповерненуту її частину в разі дострокового погашення частини позики) в останній день строку, встановленого в п. 4.1. цього договору. Сума позики підлягає поверненню шляхом передачі її готівкою позикодавцю. Днем повернення позики (її частини) вважається день отримання суми позики (її частини) позикодавцем. У будь-який момент суму позики (її частину) може бути достроково поверненню позичальником у порядку, передбаченому п. 5.2 договору.

Згідно з п. 6.1. договору позики, цей договір набуває чинності з моменту надання позикодавцем суми позики позичальнику та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань.

Відповідно до п. 6.4. договору позики, цей договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, - по одному для кожної із сторін (т.1, а.с.106).

Також 13 квітня 2018 року між ОСОБА_2 (діяв від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які є власниками часток в статутному капіталі ТОВ «Агро-Дніпро») «заставодавець» та ОСОБА_1 «заставодержатель» укладено договір застави корпоративних прав, відповідно до якого в заставу передано корпоративні права ТОВ «Агро-Дніпро», а саме 50% в статутному капіталі товариства (частка у розмірі 25%, яка належить ОСОБА_3 , та частка у розмірі 25%, яка належить ОСОБА_4 ). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І., зареєстрований в реєстрі за №568 (т.1, а.с. 107-109).

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, цим договором забезпечується виконання позичальником - ОСОБА_2 зобов`язань перед «заставодержателем», що виникають із договору позики від 13 квітня 2018 року та інших договорів, які укладені та/або будуть уколені на підставі договору позики, і є та/або будуть її невід`ємною частиною, за умовами яких ОСОБА_2 зобов`язується перед «заставодержателем» повернути позику в розмірі 6 496 587,50 грн., що еквівалентно 250 000,00 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ на день укладення договору.

Відповідно до п. 1.3. договору застави, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором позики заставодержатель передав у заставу корпоративні права ТОВ «Агро-Дніпро», а саме 50% часток статутного капіталу (фонду) цього товариства, що складає 50/100 частин товариства. Частка в статутному капіталі ТОВ «Агро-Дніпро» належить заставодавцям в рівних частках кожному по 25% частин статутного капіталу.

Відповідно до п. 1.4. договору застави, сторони домовились, що оціночна вартість предмета застави становить 38 979 525,00 грн. (т.1, а.с.107).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за 13 квітня 2018 року за №55411705, приватним нотаріусом Левчук І.І. внесено реєстраційний запис про заставу рухомого майна на підставі договору застави корпоративних прав, внесеного до реєстру за № 568 від 13 квітня 2018 року. Об`єкт обтяження: корпоративні права ТОВ «Агро-Дніпро», а саме 50% часток статутного капіталу (фонду) цього товариства, що складає 50/100 частин товариства. Відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати. Обтяжувач: ОСОБА_1. Боржник: ОСОБА_2 - майнові поручителі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (т.1, а.с.147).

13 квітня 2018 року між ОСОБА_2 (сторона 1) та ОСОБА_1 (сторона 2) підписаний меморандум про співпрацю і партнерство (далі - меморандум) (т.3, а.с.27-28).

Відповідно до п. 1 Меморандуму, з метою забезпечення досягнення кінцевої мети цього меморандуму, сторона 1 зобов`язується:

1.1. До моменту закінчення терміну реалізації цього меморандуму, документально оформити право користування ТОВ «Арго Дніпро» землею площею 1000 та.

1.2. Додатково, окрім землі площею 1000 га, що вказана в п.1.1. цього меморандуму, забезпечити можливість користування ТОВ «Арго Дніпро» землею площею 500 га.

1.3. У строк до 31 грудня 2018 року документально оформити право власності на земельні ділянки загальною площею 29 га, на яких розташовані будівлі та споруди належні ТОВ «Арго Дніпро».

1.4. Забезпечити можливість збору врожаю на фактично засіяних (оброблених) Стороною 2 землях.

1.5. Забезпечити відсутність кредиторської та дебіторської заборгованості в ТОВ «Арго Дніпро» на момент переходу прав на корпоративні права, яка виникла у зв`язку із діяльністю сторони 1 без участі сторони 2.

1.6. Забезпечити врегулювання можливих спорів із контролюючими державними органами, які виникли у зв`язку із діяльністю ТОВ «Арго Дніпро» до моменту переходу прав на корпоративні права за участю сторони 1 без участі сторони 2.

Відповідно до п. 2 меморандуму, з метою забезпечення досягнення кінцевої мети цього меморандуму сторона 2 зобов`язується:

2.1.Оплатити повну вартість 50% корпоративних прав ТОВ «Арго Дніпро», яка за домовленістю сторін складає 1 500 000,00 доларів США та оплачується стороною 2 протягом 2018-2019 років на наступних умовах:

2.1.1. не пізніше ніж до 31.05.2018 р. - 100 000 Доларів США;

2.1.2. не пізніше ніж до 30.06.2018 р. - 200 000 Доларів США;

2.1.3. не пізніше ніж до 15.11.2018 р. - 100 000 Доларів США;

2.1.4. не пізніше ніж до 15.12.2018 р. - 100 000 Доларів США;

2.1.5. строки проведення розрахунків у 2019 році залишкової суми в розмірі 750 000,00 доларів США погоджуються сторонами за результатами співпраці в 2018 року.

Відповідно до п. 3 меморандуму, сторони засвідчують, що на момент підписання цього меморандуму, сторона 1 отримала від сторони 2 грошові кошти у розмірі 250 000,00 доларів США.

Відповідно до п. 6 меморандуму, з моменту підписання цього меморандуму сторона 1 забезпечує стороні 2 можливість використовувати матеріально-технічні ресурси ТОВ «Агро Дніпро».

Відповідно до п. 7 меморандуму, після повної та своєчасної оплати стороною 2 вартості 50 % корпоративних прав ТОВ «Агро Дніпро», сторона 1 забезпечує переоформлення 50% корпоративних прав ТОВ «Агро Дніпро» на сторону 2 (шляхом виходу старих учасників зі складу та входу нового учасника або іншим чином погодженим сторонами).

Відповідно до п. 8 меморандуму, з метою реалізації цього меморандуму сторони за домовленістю можуть укладати різні договори, вчиняти різні правочини.

Відповідно до п. 10 меморандуму, термін реалізації цього меморандуму - до 31 грудня 2019 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , визнавши договір позики, укладений 13 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що договір позики є фіктивним правочином, оскільки укладався без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а лише з метою «гарантії» виконання ОСОБА_2 та власниками часток в статутному капіталі ГОВ «Агро-Дніпро» зобов`язань за меморандумом про співпрацю, і мав бути розірваний після відчуження часток у статутному капіталі ТОВ «Агро-Днінро» на користь ОСОБА_1 , тобто всі договори були спрямовані виключно на набуття ОСОБА_1 у власність часток у статутному капіталі ТОВ «Агро-Дніпро».

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

На підтвердження укладеного з відповідачем ОСОБА_2 договору позики та передачу йому грошових коштів позивач ОСОБА_1 надав суду першої інстанції договір позики від 13 квітня 2018 року, що є свідченням як укладення між сторонами договору позики, так і невиконання відповідачем умов договору позики.

Відповідно до п. 3.1. договору позики від 13 квітня 2018 року, позикодавець ОСОБА_1 засвідчив, що до моменту підписання договору передав готівкою суму позики позичальнику ОСОБА_2 .

Також, як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним договором позики, 13 квітня 2018 року між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які є власниками часток в статутному капіталі ТОВ «Агро-Дніпро», та ОСОБА_1 було укладено договір застави корпоративних прав, відповідно до якого в заставу передано корпоративні права ТОВ «Агро-Дніпро», а саме 50% в статутному капіталі товариства (частка у розмірі 25% яка належить ОСОБА_3 та частка у розмірі 25% яка належить ОСОБА_4 ). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І., зареєстрований в реєстрі за №568 (т.1, а.с. 107-109).

Відтак, договір позики та нотаріально посвідчений договір застави корпоративних прав від 13 квітня 2018 року є належним доказом укладення сторонами договору позики та отримання ОСОБА_2 коштів в сумі 6 496 587,50 грн., що на момент укладання договору складало 250 000,00 доларів США.

Заперечуючи проти позову та звертаючись із зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним, ОСОБА_2 зазначав, що не отримував грошові кошти від позивача та посилався на те, що договір позики від 13 квітня 2018 року, що є предметом спору, є фіктивним, оскільки дійсні наміри сторін за договором позики не були направлені на передачу та отримання грошових коштів у позику.

Однак, заявляючи вимоги про визнання недійсним договору позики, ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не отримував коштів за вказаним договором.

Доводи відповідача про те, що між сторонами виникли не боргові правовідносини, а відносини щодо досягнення кінцевої мети укладеного між ними меморандуму про співпрацю і партнерство від 13 квітня 2018 року, а саме набуття ОСОБА_1 у власність 50% корпоративних прав ТОВ «Агро-Дніпро», а також про безгрошовість укладеного договору позики не ґрунтуються на належних і допустимих доказах та спростовуються текстом самого договору позики та нотаріально посвідченого договору застави корпоративних прав від 13 квітня 2018 року.

Договір позики та договір застави корпоративних прав від 13 квітня 2018 року не містить жодних посилань на домовленості, які виникли у зв`язку з виконанням меморандуму про співпрацю і партнерство від 13 квітня 2018 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність ОСОБА_2 фіктивності укладеного договору позики і ухвалив помилкове рішення про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики та відмовив в зв`язку з цим в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості.

ОСОБА_2 не надав суду доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за договором позики від 13 квітня 2018 року, та на спростування розміру заборгованості. Відтак, оскільки ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за договором позики від 13 квітня 2018 року та не повернув ОСОБА_1 борг, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 9 142 150,00 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 25 квітня 2023 року еквівалентно 250 000,00 доларів США.

Враховуючи викладене, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ «Агро-Дніпро», про визнання недійсним договору позики.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підлягає стягненню 11 350,00 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, та 17 025,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, який підлягав сплаті, виходячи зі ставки судового збору, визначеної Законом України «Про судовий збір», а всього 28 375,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 142 150,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 350,00 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, та 17 025,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, а всього 28 375,00 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 29 січня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: