Справа №: 671/168/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Подіновської Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання Краснай Л.П.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представників позивачки: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиську Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, безтерміново.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 14.02.2022 по 20.12.2023 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого отримала другу групу інвалідності внаслідок загального захворювання з причин ураження опорно-рухового апарату, яка була встановлена до 01.12.2023.

На теперішній час позивачка є інвалідом третьої групи внаслідок захворювання з тих же причин, інвалідність встановлена з 11.12.2023 довічно.

Позивачка отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2760 грн., інших джерел доходів не має, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним і вона потребує матеріальної допомоги з боку відповідача.

Відповідач працездатний, працює трактористом у приватному підприємстві «Аграрна компанія 2004», отримує гідну заробітну плату, інших осіб на утриманні не має, тому має можливість і зобов`язаний утримувати позивачку, як свою колишню дружину, шляхом сплати щомісячно аліментів на її користь.

Представник відповідача ОСОБА_4 надала відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову та вказує, що вперше друга група інвалідності позивачці була встановлена у 2019 році, тоді як в шлюбі сторони перебували з 14.02.2022. На даний час позивачка отримує пенсію по інвалідності в розмірі, який перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність та відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» становить 2361грн., з огляду на що не є особою, яка потребує матеріальної допомоги.

Крім того, відповідач хворіє на хронічні хвороби, у жовтні 2023 року йому було проведено хірургічну операцію і він вимушений витрачати значні кошти на підтримання життєдіяльності.

Також представник відповідача зазначила, що будинок, в якому зареєстрований відповідач, є аварійним, тому він винаймає кімнату в будинку, який належить його колишній дружині

За таких обставин відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини, тому у задоволенні позову просила відмовити.

03.04.2024 позивачка ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, в якій вказала, що з червня 2017 року по день реєстрації шлюбу - 14 лютого 2022 року вона і відповідач ОСОБА_5 перебували у фактичних шлюбних відносинах, постійно проживали однією сім`єю, разом вели домашнє господарство, мали взаємні права і обов`язки, як подружжя. Інвалідність позивачці вперше було встановлено 15.09.2020, а з 11.12.2023 вона є інвалідом третьої групи, причина - ураження опорно-рухового апарату. Зазначає, що причиною інвалідності та непрацездатності є дорожньо транспортна пригода, яка сталася 29.10.2019 з вини ОСОБА_5 .У результаті ДТП позивачка отримала тілесні ушкодження, які за своїм характером відносились до тілесних ушоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 24.04.2020 ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вказаною нормою було звільнено в зв`язку із примиренням з потерпілою (нею, ОСОБА_6 ), а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Посилаючись на положення ч.6 ст.75 СК України, просила позов задовольнити.

У свою чергу, 06.05.2024 представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив та вказала, що сторони у фактичних шлюбних відносинах не перебували та не вели спільного господарства, як чоловік та дружина. Також зазначила, що згідно відповіді Податкової служби від 19.04.2024 позивачка ОСОБА_1 в 2021- 2022 роках отримувала заробітну плату від КП «Волочиське» та ОСОБА_7 , в 2019-2023 роках отримувала дохід від здачі майна в лізінг ТОВ «ЕнселкоАгро», при цьому в 2023 році, окрім пенсії в сумі 2760 грн., додатково отримувала 2700 грн. на місяць.

09.07.2024 та 03.12.2024 представник позивачки ОСОБА_2 подала до суду додаткові письмові пояснення та копії медичних документів ОСОБА_1 задля належного обгрунтування правомірності вимог позивачки.

У судовому засіданні позивачка та її представники позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових заявах. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що з 14.02.2022 по 20.12.2023 сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 12.12.2023 (т.1 а.с.10). Дітей від шлюбу не мають.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ №868689 від 15.09.2020 ОСОБА_1 вперше встановлено другу групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату на строк до 01.10.2021 (т.1 а.с.74)

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААГ №123251 від 11.12.2023 ОСОБА_1 оглянуто повторно, встановлено третю групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату довічно. Протипоказання важка фізична праця з тривалою ходою. (а.с.5).

З довідки про доходи №791783 від 09.01.2024 вбачається, що ОСОБА_8 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Хмельницькій області і отримує пенсію по інвалідності, яка в грудні 2023 року складає 2760,00 грн.(т.1 а.с.7).

Сторони не оспорюють, що причиною інвалідності позивачки ОСОБА_1 є дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 29.10.2019 з вини ОСОБА_5 .У результаті ДТП позивачка отримала тілесні ушкодження, які за своїм характером відносились до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 24.04.2020 ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вказаною нормою було звільнено в зв`язку з примиренням з потерпілою ОСОБА_9 , а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Відповідно до частин 1-3 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи.

Згідно ч.6 ст. 75 СК України той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

Ст. 76 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Відповідно до ст.91СК України якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу.

Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2024 від 29.10.2024 ч.4 ст.75 Сімейного кодексу України визнано такою, що не відповідає Конституції України, а саме те, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, на час розгляду справи положення даної норми закону не діють, тому доводи представника відповідача про те, що позивачка отримує пенсію по інвалідності в розмірі, який перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, та не потребує матеріальної допомоги, суд вважає безпідставними.

Конституційний Суд України у цьому ж рішенні вказав, що нужденність одного з подружжя, який є непрацездатним, повинна встановлюватися із урахуванням співвідношення між його заробітною платою, пенсією, іншими доходами та тими потребами, які є важливими для його нормального життєзабезпечення.

Конституційний Суд України зазначає, що потребу в матеріальній допомозі за наявності спору слід визначати в судовому порядку у кожному конкретному випадку у спосіб зіставлення доходів і витрат позивача та відповідача, а також перебування в особи (відповідача) на утриманні інших осіб (батьків, дітей від інших шлюбів тощо), що дасть можливість повною мірою визначити матеріальну потребу одного з подружжя і можливості іншого з подружжя в наданні утримання (аліментів) та забезпечить тому з подружжя, хто є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, можливість її отримати, а призначення особі відповідної пенсії або іншої соціальної виплати не може залежати від виплат, які здійснює один із подружжя на утримання іншого з подружжя. Призначення державою соціальних виплат не може впливати на призначення аліментів на утримання одного з подружжя або ж виключати можливість такого призначення.

Аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку, що зобов`язання з утримання одного з подружжя можуть виникати за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; здатність другого з подружжя надавати таку матеріальну допомогу.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка посилається на те, що вона втратила працездатність внаслідок неправомірних дій відповідача під час проживання однією сім`єю, є інвалідом третьої групи, через що несе витрати на лікування, які перевищують розмір прожиткового мінімуму, тому їй нагально потрібні грошові кошти.

На підтвердження необхідності проходження лікування позивачка надала до суду копії медичних карток та епікризів, консультативні висновки лікарів та спеціалістів, результати проходження медичних обстежень та довідки до актів огляду МСЕК (т.1 а.с.163-225).

Суд приймає до уваги, що потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.

Водночас, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження понесених витрат на лікування та обстеження, а тому суд позбавлений можливості перевірити доводи ОСОБА_1 про те, що витрати, які вона мусить нести на лікування та обстеження стану свого здоров`я, призводять до порушення її права на достатній життєвий рівень для себе, гарантований ст. 48 Конституції України, що позивачка вимушена робити вибір між можливими наслідками через відсутність відповідного лікування та достатнім харчуванням, гідним існуванням тощо.

Суд також вважає, що факт проживання сторін однією сім`єю з 2017 року і до укладення шлюбу не підтверджений належними та допустимими доказами, оскільки рішення суду про встановлення такого факту в матеріалах справи відсутнє, а акти обстеження житлових приміщень від 01 та 02 квітня 2024 року, підписані позивачкою ОСОБА_1 та невідомими особами, не є такими доказами.

Крім того, підставою для набуття одним з подружжя права на утримання та створення обов`язку для іншого з подружжя є можливість таке утримання надавати.

До уваги приймаються доходи і витрати позивача та відповідача, отримання непрацездатним членом подружжя пільг, субсидій, наявність у нього майна, що може приносити дохід тощо.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 має у власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 2,92 га, яка перебуває в лізингу ТОВ «Енселко Агро». Сума доходу від передачі ділянки в лізинг в 2023 році склала 32406, 99 грн.

В 2021-2022 роках ОСОБА_1 була офіційно працевлаштована та отримувала заробітну плату від ОСОБА_7 та КП «Волочиське» (а.с.89-94, 139,141).

Відповідач ОСОБА_5 02.10.2023 переніс хірургічну операцію у зв`язку з травмою (множинні переломи ребер) (т.1.а.с.40-50), потребував лікування і в подальшому, на що вимушений був витрачати значні кошти, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями чеків.

Згідно листа ПП «Аграрна компанія 2004» №466 від 15.10.2024, ОСОБА_5 звільнений з роботи 31.03.2020 року та на даний час на цьому підприємстві не працює (т.2 а.с.19-20).

Будинок, в якому зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , потребує капітального ремонту та непридатний для проживання, в ньому ніхто не проживає (т.1а.с.51-53,140).

Свідок ОСОБА_10 , колишня дружина відповідача, у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 на даний час проживає у дочки, яка забрала його до себе. Дочка возила ОСОБА_5 на лікування до м. Хмельницького та м. Тернополя, купує йому знеболюючі ліки.

Свідок ОСОБА_11 , знайомий ОСОБА_5 , пояснив, що позичав останньому гроші на лікування.

Докази того, що ОСОБА_5 на даний час працює, в матеріалах справи відсутні. У задоволенні клопотань представника позивачки про витребування з Головного управління ДПС у Хмельницькій області інформації про дохід відповідача судом було відмовлено, оскільки такі клопотання були подані з пропуском строку, встановленого ст. 83 ЦПК України.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 , звернувшись до суду з даним позовом, довела, що є особою з інвалідністю третьої групи, отримує пенсію у відповідному розмірі, однак залишився недоведеним факт, що вона несе додаткові витрати на своє лікування та витрачає на це значні кошти.

Окрім цього, позивачкою не доведено, що матеріальне становище відповідача та його доходи є такими, що дають йому можливість надавати їй матеріальну допомогу.

З урахуванням наведеного, а також приймаючи до уваги, що позивачка стала особою з інвалідністю до укладення шлюбу, сторони перебували у шлюбі нетривалий час, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, суд відносить судові витрати на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 75, 76 СК України, ст. ст.10, 12, 13, 81, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя: Г.В.Подіновська