Рішення

Іменем України

24 січня 2025 року місто Чернігів

Справа №751/9503/24

Провадження №2/751/32/25

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Діденко А. О.

секретаря судового засідання Бобровник Н. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який зареєстрований 12 листопада 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №2018.

Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем з 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_4 , 2011 року народження. Сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалось, що спричинило фактичне припинення шлюбних відносин між ними. Подружжя має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, між ними виникали сварки. З березня 2023 року шлюбні стосунки припинені, спільного господарства не ведуть.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 10 грудня 2024 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

08.01.2025 розгляд справи відкладався у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, яка повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18).

Отже, відповідач у встановлений судом строк на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та письмових пояснень не надіслав, а тому справа вирішується за наявними матеріалами згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 12 листопада 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №2018 (а.с.3).

Сторони мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

Відповідно до ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до вимог ст. 55 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їхній малолітній дитині, що має істотне значення у даній справі.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211,20 грн (а.с.4), які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 викладений висновок, що для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правової допомоги від 02.10.2024 та ордеру адвокатом Влащенком О.А. (а.с.10-13, 15).

У розділі 4 договору вказано, що вартість послуг становить 8 000 грн, а клієнт протягом трьох днів з моменту підписання договору сплачує передплату в обумовленому розмірі на розрахунковий чи картковий рахунок або готівкою в касу.

Проте на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем не надано суду відповідних доказів (квитанції, платіжного доручення чи інших платіжних документів, акта приймання-передачі наданих послуг тощо), а тому витрати на професійну правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн є недоведеними, у зв`язку з чим стягненню з відповідача не підлягають.

При цьому суд зауважує, що законодавство не виключає оплату послуг адвоката на різних етапах роботи по справі клієнта, у тому числі й після ухвалення чи набрання законної сили судовим рішенням. Відповідно, не в усіх випадках відсутність доказів оплати послуг станом на час ухвалення рішення є підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу. Однак, у тому випадку, коли умовами договору передбачено передплату вартості правничої допомоги, докази на підтвердження такої передплати безумовно мають бути надані суду, а їх відсутність є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Окреме значення має також наявність первинного документа на підтвердження обсягу та виду наданих адвокатом послуг, оскільки з огляду на принципи верховенства права, пропорційності цивільного судочинства, цивільно-правові принципи справедливості, розумності та добросовісності, що визначені ст. 3 Цивільного кодексу України, сума витрат на правову допомогу повинна перебувати у пропорційному співвідношенні зі складністю справи та обсягом виконаної роботи. Однак наведені обставини суд позбавлений можливості перевірити за відсутності належним чином оформленого первинного документа на підтвердження обсягу наданої правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 105 ч. 3, 110 ч. 1, 112, 113, 115 Сімейного Кодексу України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 листопада 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №2018 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24 січня 2025 року.

Позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 )

Суддя А. О. Діденко