Справа № 308/7590/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судових засідань Гефнер К.С-Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем,-

представника позивача ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Буришин Віталій Васильович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини (її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Заява мотивована тим, що позивач з часу свого народження ІНФОРМАЦІЯ_3 і по день смерті своєї матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав з нею у її будинку за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації місця проживання і фактично прийняв спадщину відповідно до положень ст.1268 ЦПК України. Однак, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують даний факт, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду про встановлення такого факту.

Крім того, позивач зазначає, що його мати склала заповіт, яким заповіла все своє майно на його користь, однак, він пропустив встановлений законодавством строк для прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 24.09.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27.11.2025 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду невідомі. Так, поштове відправлення, в якому йому було надіслано відповідачу копію позову та ухвалу про відкриття провадження у справі з відомостями про час та місце проведення судового розгляду, згідно даних порталу «Укрпошта», повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, вважається врученим і особа вважається повідомленою. Підстав для відкладення, нового повідомлення, немає.

Крім того, враховуючи, що відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання і місце його фактичного проживання невідоме, останній повідомлявся також шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Ужгородського міськрайонного суду.

Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відтак суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Буришин В.В. підтримав позов та просив його задоволити з підстав наведених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого акту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Із роз`яснень викладених у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму ВСК України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч.2 ст.1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином за змістом статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як установлено зі свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 21 серпня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З копії паспорта ОСОБА_4 та довідки відділу реєстрації місця проживання департаменту забезпечення надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 10.04.2024 №1903/03.4-21, встановлено, що спадкодавиця була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

З медичної документації, яка міститься в матеріалах справи, встановлено, що ОСОБА_4 тривалий час хворіла та потребувала медикаментозного лікування і стороннього догляду.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , медичні сестри паліативної служби Хоспіс КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», підтвердили, що у період відвідування ОСОБА_4 при наданні останній паліативної допомоги, разом з нею проживав її син ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_7 , які здійснювали догляд хворої, придбавали всі необхідні медикаменти. Свідок ОСОБА_8 , мати дружини позивача, повідомила, що часто навідувалась до хворої ОСОБА_4 щоб її розрадити та допомогти. З нею проживали син ОСОБА_9 та невістка ОСОБА_10 (донька свідка), які її доглядали, лікували, купували продукти.

Разом з тим, як вбачається з копії паспорта позивача ОСОБА_1 останній з 13.08.1996 року прописаний за адресою: АДРЕСА_2 . За відомостями будинкової книги (а.с.25-33) до цього часу ОСОБА_1 , а після одруження- 18.11.1989 і його дружина ОСОБА_7 (з 19.06.1990) були зареєстровані та проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також зареєстрований і брат позивача, відповідач по справі, - ОСОБА_2 , який за твердженням позивача, з 1989 року не проживає по місцю реєстрації.

З доданих до справи платіжних інструкцій (а.с.41-49) позивач здійснює утримання домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , сплачує за нього комунальні платежі.

Як установлено із заповіту від 14.08.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу Т.О.Шешеня, ОСОБА_4 зробила розпорядження на випадок її смерті, яким заповіла належний їй на праві спільної часткової власності (3/4) будинок з надвірними будовами та земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , своєму синові ОСОБА_1 позивачу.

Право спільної часткової власності спадкодавця на вказане домоволодіння підтверджується свідоцтвом про право власності (в порядку спадкування) від 06.12.2022, Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №370921570.

З метою оформлення спадщини, позивач звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехмана О.А., який листом вих.№145/01-16 від 15.04.2024 відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропущенням строку для подачі заяви про прийняття спадщини. У вказаному листі нотаріус також повідомив, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

Оскільки позивач фактично проживав, але без реєстрації, зі спадкодавцем на час смерті останнього, 13.05.2024 він повторно звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехмана О.А. про оформлення спадщини, який листом вих.№165/01-16 від 13.05.2024, відмовив у зв`язку з відмінною адресою спадкодавця та заявника і роз`яснив останньому про необхідність звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на вищезазначене, оскільки факт, який просить встановити позивач, має юридичне значення, підтверджений належними доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, так як судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживав на день смерті разом зі своєю матір`ю, спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а отже фактично прийняв спадщину.

Обставини, які б спростовували зазначений факт, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 228, 229, 235, 258, 259, 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем,- задоволити повністю.

Встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживав на день смерті разом зі своєю матір`ю, спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути о скаржене до Закарпатського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

ОСОБА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 (фактичне місце проживання).

ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 30.01.2025.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник