Справа № 369/5842/24
Провадження № 2/369/2068/25
30.01.2025 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І. О.,
при секретарі Херенковій К. К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/5842/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину майна у спільній сумісній власності, -
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину майна у спільній сумісній власності.
Також позивач зазначає, що на сьогоднішній день у неї виникла необхідність у реєстрації права спільної сумісної власності відповідно до вищезазначеного рішення суду. Але під час звернення до реєстраційної служби повідомили, що вони не можуть зареєструвати право спільної сумісної власності саме на майнові права на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 36.6 кв.м., так як будинок введено в експлуатацію і оформлено право власності саме на квартиру, а не майнові права за померлим ОСОБА_4 .
Відповідачі по цій справі є спадкоємцями по закону на майно померлого ОСОБА_4 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2024 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №369/5842/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину майна у спільній сумісній власності задоволено. В якості забезпечення позову накладено арешт на майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 36.6 кв.м., згідно з договором купівлі-продажу від 30 квітня 2020 року, посвідченого ПН Бучанського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили. Відповідачі повідомлені про дату та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Відзиву на позовну заяву не подали, причини неможливості подати відзив суду не повідомили. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи сторони позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
- майнові права на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 36,6 кв.м., згідно з договором купівлі-продажу від 30.04.2020 року, посвідченого ПН Бучанського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.
- автомобіль KIA SORENTO, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , відповідно до договору купівлі продажу від 20.04.2019 року;
- загального причіпу: ПР -бортовий -В, реєстраційний номер НОМЕР_4 від 20.06.2019 року.
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 02 червня 2021 року у справі № 700/217/21 задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Лисянська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та встановлено факт проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад 5 років, починаючи з 2004 року по день смерті останньої, тобто до відкриття спадщини.

Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 261290593 від 13 червня 2021 року, квартира, загальною площею 36,6 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі: договору купівлі-продажу майнових прав, серія та номер ВС 2/2/121, виданий 30.04.2020, видавник: ОСОБА_10 ; договору передання прав, серія та номер: б/н, виданий 12.01.2021, видавник: ОСОБА_10 ; акт приймання-передачі майнових прав, серія та норм: б/н, виданий 12.01.2021, видавник: ОСОБА_10 . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58715587 від 12.06.2021 18:47:53, приватний нотаріус Грисюк Олена Василівна, Києво-Святошинський районний нотаріальний округ, Київська обл..

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги визнаються майновими.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 190 ЦК України майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) - квартира - не існує на момент укладення договору, а тому не може існувати і право власності на нього.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 02 червня 2021 року у справі № 700/217/21 встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад 5 років, а рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2023 року у справі №369/11661/21, визнано за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , право спільної сумісної власності на майнові права на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 36,6 кв.м., згідно з договором купівлі-продажу від 30.04.2020 року, посвідченого ПН Бучанського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.

Вказані обставини були встановлені судами, та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доведенню не підлягають.

Відповідно до правового висновку, відображеного в постановах Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №917/154/15, від 06.02.2020 у справі №922/5787/15, від 21.01.2020 у справі №911/3883/16, від 11.12.2019 у справі №923/1382/16 та багатьох інших; «Преюдицію утворюють ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

Згідно з постановою Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №911/3883/16: «Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим, рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Преюдиціальне значення мають рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі, особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».

Таким чином, у цій справі між тими самими сторонами, про той самий предмет вирішується питання про права на частку у спірній квартирі, яка була об`єктом майнових прав до оформлення права власності на неї, і рішенням суду, що набрало законної сили встановлено, що цей об`єкт є спільним сумісним майном, це рішення створює преюдиціальне значення для цієї справи, оскільки об`єкт поділу після його трансформації лишається одним і тим самим об`єктом поділу (майнові права на квартиру, а після трансформації - право власності на неї).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20) вказано, що: практика визнання права власності на об`єкти нерухомості, розміщені у введених в експлуатацію будинках та спорудах, з огляду на відсутність у позивачів можливості оформити право власності в позасудовому порядку як ефективного способу захисту порушених прав підтримується й Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18), від 03 квітня 2019 року у справі № 1609/6643/12 (провадження № 14-107цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 522/102/13-ц (провадження № 14-38цс19), від 29 травня 2019 року у справі № 1609/6645/12 (провадження № 14-220цс19), від 26 червня 2019 року у справі № 761/3428/15-ц (провадження № 14-268цс19).

Отже, у випадку оспорювання чи невизнання за інвестором, який виконав умови договору інвестування, первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, введений в експлуатацію, ефективним способом захисту такого права є визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України.

Враховуючи особливість перетворення права на майнові права у право на новостворений об`єкт нерухомого майна, саме інвестор є першим власником за договором купівлі-продажу майнових прав на певне нерухоме майно, яке фактично існує, однак набуває формальних ознак об`єкта цивільних прав лише після його державної реєстрації. Вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21).

Частиною 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином та обставина, що ОСОБА_4 набув у власність проінвестовану сторонами квартиру 12 червня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу не свідчить про відсутність прав на неї у позивача, оскільки майнові права на квартиру, а після трансформації - право власності на неї є спільним сумісним майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

За вимогами частин 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

За змістом частин 1 та 7 ст. 41 Конституції України, частин 1 та 5 статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, розглянувши справу в межах позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 36.6 кв.м., згідно з договором купівлі-продажу від 30 квітня 2020 року, посвідченого ПН Бучанського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 у рівних частках, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, то судовий збір підлягає стягненню пропорційно до кількості відповідачів та задоволених позовних вимог у розмірі по 625 грн. 00 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину майна у спільній сумісній власності, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 36.6 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 83 від 31 березня 2021 року, складений Лисянським районним відділом державної реєстрації цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 36.6 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 625 (шістсот двадцять п`ять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса: Черкаська область, Звенигородський район, с. Хижинці) судовий збір у розмірі 625 (шістсот двадцять п`ять) грн 00 коп.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2024 року, щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 36.6 кв.м., згідно з договором купівлі-продажу від 30 квітня 2020 року, посвідченого ПН Бучанського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., продовжитимуть діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА