Справа №443/2116/24
Провадження №2/443/130/25
РІШЕННЯ

іменем України

29 січня 2025 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Голешів в особі Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на частину земельної частки (паю) на території Млиниської сільської ради, площею 2,04 умовних кадастрових гектари, згідно розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації № 368 від 13.06.1997 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площею 2,04 умовних кадастрових гектари, належне померлому, згідно розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації № 368 від 13.06.1997 року. Згідно довідки Жидачівської міської ради № 467 від 04.10.2024 року, ОСОБА_3 був дійсно зареєстрований і проживав в с. Голешів Стрийського (Жидачівського) району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_3 у виконкомі колишньої Млиниської сільської ради заповіт не посвідчувався. Разом з ним постійно проживала його дружина ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті. Зазначає, що крім її матері ОСОБА_2 іншими спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 була вона та її брат ОСОБА_4 , однак вони спадщину не прийняли у жоден із передбачених законом способів. Натомість, її матір постійно проживала разом із ОСОБА_3 на час його смерті, не заявляла про відмову від спадщини, вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому вважалася такою, що прийняла спадщину, проте юридично спадкових прав вона не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помела її матір ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну ділянку для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва, площею 0,1337 гектари, що належала їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯЖ №649472 від 10.02.2010 року. Також у склад спадщини, увійшло право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площею 2,04 умовних кадастрових гектари, належне померлому її чоловікові ОСОБА_3 , згідно розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації № 368 від 13.06.1997 року, що вона фактично успадкувала після його смерті, однак юридично не оформила. Зазначає, що на випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт від 05.12.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 67 в користь неї, а також її брата ОСОБА_4 .

Вона, а також її брат ОСОБА_4 у визначений законом термін звернулися в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_2 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №430/2010. ІНФОРМАЦІЯ_3 брат позивачки ОСОБА_4 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. 08.04.2019 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва, площею 0,1337 гектари, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯЖ №649472 від 10.02.2010 року.

11.10.2024 року вона звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 відносно земельної частки (паю), що вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , проте юридично не оформила. Нотаріус своєю постановою відмовив у видачі свідоцтва, через відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради Стрийського району (Жидачівського району), Львівської області, що належала чоловікові ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина- ОСОБА_2 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав і є спадковим майном.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.11.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 18.12.2024 року, в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору Львівської області в особі завідувачав строк до 15 січня 2025 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №430/2010, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07.01.2025 року завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. надіслано оригінал спадкової справи №430/2010, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 20.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якого просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача - Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області у судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву, представник відповідача просить суд розглянути дану справу за відсутності їхнього представника та винести рішення за наявними в ній матеріалами.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , 06.10.1951 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.8).

Як видно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.16 матеріалів спадкової справи №430/2010).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 , виданим Млиниською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 14.04.2001 року (а.с.9).

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площею 2,04 умовних кадастрових гектари, належне померлому, згідно розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації № 368 від 13.06.1997 року (а.с.17-18).

Згідно довідки Жидачівської міської ради № 467 від 04.10.2024 року, ОСОБА_3 був дійсно зареєстрований і проживав в с. Голешів Стрийського (Жидачівського) району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_3 у виконкомі колишньої Млиниської сільської ради заповіт не посвідчувався. Разом з ним постійно проживала його дружина ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті (а.с.10).

Оскільки ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті, заповіту не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що крім дружини покійного - ОСОБА_2 , спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 були діти покійного, син - ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 спадщину за законом після смерті свого батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у жоден із передбачених законом способів не прийняли, що підтверджується також інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №77526385 від 02.07.2024 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Натомість ОСОБА_2 , спадщину за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла, оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично спадкових прав не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помела матір позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_5 , виданим Млиниською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 02.04.2010 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну ділянку для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва, площею 0,1337 гектари, що належала їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯЖ №649472 від 10.02.2010 року (а.с.14). Також у склад спадщини, увійшло право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площею 2,04 умовних кадастрових гектари, належне померлому її чоловікові ОСОБА_3 , згідно розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації № 368 від 13.06.1997 року, що вона фактично успадкувала після його смерті, однак юридично не оформила.

За життя ОСОБА_2 , 05.12.2006 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Млиниської сільської ради, та зареєстрований в реєстрі за №67, згідно якого остання все своє майно заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.13 матеріалів спадкової справи №430/2010).

Згідно довідки Млиниської сільської ради №1057 від 20.11.2018 року, ОСОБА_2 дійсно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 , до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_2 у виконкомі Млиниської сільської ради посвідчувався заповіт №67 від 05.12.2006 року. На день смерті ОСОБА_2 разом із нею проживала без реєстрації місця проживання дочка - ОСОБА_1 (а.с14 матеріалів спадкової справи №430/2010).

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Судом також встановлено, що крім ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не було, що підтверджується також матеріалами спадкової справи №430/2010.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у визначений законом термін звернулися в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №430/2010 (а.с.1,2 матеріалів спадкової справи №430/2010).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_6 (а.с.13).

04.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3 матеріалів спадкової справи №430/2010).

08.04.2019 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва, , згідно Державних акту на право приватної власності на землю серія ЯЖ №649470, серія ЯЖ №649471 та серія ЯЖ №649472 від 10.02.2010 року (а.с.14, а.с.36,39,42 матеріалів спадкової справи №430/2010).

З метою оформлення права власності на спадкове майно за заповітом, відносно права на земельну частку (пай), що її матір успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак юридично не оформила, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №435/02-31 від 11.10.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на частку у спадщині за заповітом після смерті її матері - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Млиниської сільської ради Стрийського району Львівської області, що належав чоловікові ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем якого була його дружина - ОСОБА_2 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав і є спадковим майном (а.с.23).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійний ОСОБА_3 отримав право на середню земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площа земельної ділянки - 2,04 умовних кадастрових гектарів, є розпорядження голови Жидачівської РДА від 13.06.1997 року № 368 «Про затвердження розмірів середньої земельної частки в умовних кадастрових гектарах АТ «Дружба» на території Млиниської сільської ради народних депутатів» (а.с.17-18), Додаток №2 до розпорядження голови РДА «Розрахунок розміру земельної частки в умовних кадастрових гектарах по пайовиках АТ «Дружба» на території Млиниської сільської ради народних депутатів» (а.с.19-21) та довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №1210/15-24 від 25.03.2024 року (а.с.15).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка розташована на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що відповідачі позовні вимоги визнали,суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на частину земельної частки (паю) на території Млиниської сільської ради, площею 2,04 умовних кадастрових гектари, згідно розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації № 368 від 13.06.1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І. Сливка