Єдиний унікальний номер справи 183/6976/24
Провадження № 2/183/3244/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 року м. Самар Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Майної Г. Є., розглянувши в письмовому спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилався на те, що 09 березня 2024 року о 16 годині 00 хвилин військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , виконуючи службове засідання, керуючи службовим автомобілем «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_2 , на перехресті вулиць Захисників України - Володимирська в м. Покровську Донецької області, рухаючись на заборонений сигнал світлофору (червоний), не надав перевагу в русі автомобілю «Ford Escape», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , що належить позивачеві, який рухався на сигнал світлофора, який дозволяє рух, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів, та транспортний засіб «Ford Escape» отримав значні механічні пошкодження, у зв`язку з чим позивачеві спричинені збитки.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до висновку експерта № 098 експертного автотоварознавчого дослідження від 01 квітня 2024 року, виконаного на замовлення позивача, вартість відновлювальних робіт автомобіля «FORD ESCAPE», реєстраційний номер НОМЕР_4 , складає: 1 064 942,61 грн. вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику пошкодженням автомобіля «FORD ESCAPE», реєстраційний номер НОМЕР_4 , складає: 725 449 гривень 42 копійки. Ринкова вартість автомобіля «FORD ESCAPE», реєстраційний номер НОМЕР_4 , складає: 725 449 грн. 42 коп.

Зазначає, що з урахуванням висновку експерта, автомобіль «FORD ESCAPE», реєстраційний номер НОМЕР_5 , вважається фізично знищеним.

Відповідно до звіту № 867 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу в пошкодженому стані від 18.06.2024, виконаного ФОП ОСОБА_4 (суб?єктом оціночної діяльності), на замовлення позивача: ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу «FORD ESCAPE», реєстраційний номер НОМЕР_4 , становить 268 389,43 грн.

За заявою позивача страховою компанією АТ «СГ «ТАС» 18 березня 2024 року виплачено позивачеві страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн. А тому, позивач зазначає, що вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля «FORD ESCAPE», реєстраційний номер НОМЕР_5 , встановлюється із розрахунку: 725 449,42 грн. - 160 000,00 грн. (страхове відшкодування) = 565 449,42 грн. 268 389,43 грн. (вартість ТЗ у пошкодженому стані) = 297 059,99 грн. Позивач залишає собі належний транспортний засіб, у тому стані, що був після ДТП.

У зв`язку з чим, з метою відновлення свого порушеного права, посилаючись на норми ЦК України, позивач звернувся до суду із цим позовом та просить стягнути з відповідача на його користь 297 059,99 грн. матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 15 000,00 грн. моральної шкоди, а також стягнути понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 4 181,80 грн., витрат на надання правничої допомоги у розмірі 14 000,00 грн., витрат на залучення експерта та оцінювача у розмірі 12 500,00 грн.

Не погоджуючись з позовом, відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що заперечує щодо заявлених позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції вказав, що військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем, оскільки неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто належним відповідачем є ОСОБА_2 , який скоїв дорожньо-транспорту пригоду. Щодо предмету спору зазначив, що МТСБУ здійснило регламентну виплату позивачу у максимально передбаченому розмірі 160 000,00 грн. Указав, що для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Також у відзиві представник відповідача просив поновити строк на подання відзиву. В обґрунтування пропуску установленого ухвалою суду строк зазначив, що Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого продовжено і на теперішній час. Військова частина НОМЕР_1 приймає активну участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Донецької області. Це обмежує представників військової частини НОМЕР_1 користуватися відповідним зв`язком та технічними засобами, та заважає своєчасній обробці відповідної інформації та отримання процесуальних документів. З огляду на зазначене, суд вважає можливим поновити строк і прийняти відзив до розгляду.

Позивач відповіді на відзив не надавав. Третя особа своїх письмових пояснень не надавала.

Ухвалою суду від 08 липня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 94).

Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, зазначений у ст. 16 ЦК України, зокрема відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Суд установив, що 09 березня 2024 року о 16.00 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_2 , на перехресті вулиць Захисників України - Володимирська в м. Покровську Донецької області,де рух регулюється сигналами світлофора, рухаючись на заборонений сигнал світлофору (червоний) не надав перевагу в русі автомобілю «Ford Escape», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався на сигнал світлофора, який дозволяє рух. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2024 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні цієї ДТП, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Зазначена постанова набрала законної сили 09 квітня 2024 року (а.с. 12).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, наданого суду у засвідченій позивачем копії, автомобіль «Ford Escape», державний номер НОМЕР_3 , належить на праві власності ОСОБА_5 (а.с. 13).

Згідно з свідоцтвом про зміну імені ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 , про що 28 березня 2024 року Мирноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 3 та видано свідоцтво серії НОМЕР_6 (а.с. 53).

Відповідно до висновку № 098 за результатами проведення товарознавчого дослідження на замовлення ОСОБА_5 вартість відновлювальних робіт автомобіля «FORD ESCAPE», реєстраційний номер НОМЕР_4 , складає: 1 064 942,61 грн. вартість матеріальних збитків заподіяних власнику пошкодженням автомобіля «FORD ESCAPE», реєстраційний номер НОМЕР_4 , складає: 725 449 гривень 42 копійки. Ринкова вартість автомобіля «FORD ESCAPE», реєстраційний номер НОМЕР_4 , станом на 09 березня 2024 року становить: 725 449 грн. 42 коп. (а.с. 62-68).

Відповідно до звіту № 867 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу в пошкодженому стані від 18 червня 2024 року, на дату оцінки колісного транспортного засобу автомобіля «FORD ESCAPE», реєстраційний номер НОМЕР_4 , складає 268 389,43 грн. (а.с. 30).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2022 № 131 солдата ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення (а.с. 20).

Автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2003 року випуску, яким керував ОСОБА_2 , належить Військовій частині НОМЕР_1 відповідно до реєстраційних даних транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 18.04.2023 (а.с. 21).

Згідно з дорожнім листом № 4845, який дійсний до 10 квітня 2024 року, водій ОСОБА_2 здійснював маршрут руху РВ3 06 березня та 09 березня на транспортному засобі «Mercedes-Benz» ML 270, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 22).

Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Оскільки транспортні засоби ЗСУ, які належать військовим частинам на праві оперативного управління, не підлягають реєстрації в уповноважених органах Міністерства внутрішніх справ України, то цивільно-правова відповідальність військових частин, яким такі транспортні засоби належать на праві оперативного управління, не підлягає обов`язковому страхуванню.

Відповідно до п.п. а, п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з наданої позивачем виписки, страховою компанією позивачеві 18 березня 2024 року виплачено відшкодування у розмірі 160 000,00 грн. (а.с. 50).

Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасника справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці даних встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільног оправа, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-IV).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Крім того, за правилами статті 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У разі задоволення позову з підстав спричинення майну потерпілого шкоди перелік вищезазначених витрат має бути належно обґрунтований та підтверджений відповідними документами.

Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Обов`язок відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, яка не покривається страховою сумою, спричинену внаслідок ДТП, покладається на володільця цього джерела підвищеної небезпеки. Оскільки сума матеріального збитку за шкоду заподіяну майну перевищує суму страхового відшкодування, решта матеріального збитку підлягає стягненню з володільця цього джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з пунктами 30.1, 30.2 статті 30 Закону №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

У даному випадку відновлювати досліджуваний пошкоджений автомобіль є економічно недоцільним, тому що вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість (1 064 942,61 грн. більше 725 449,42 грн.).

Отже, вартість збитків визначається як різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, та з врахуванням сплаченого МТСБУ страхового відшкодування становить 297 059,99 грн. (725 449,42 грн. - 160 000,00 грн. - 268 389,43 грн., яку слід стягнути на користь власника автомобіля ОСОБА_1 з Військової частини НОМЕР_1 як «роботодавця» винної особи в ДТП ОСОБА_2 та володільця джерела підвищеної небезпеки.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 02.12.2021 (справа 753/17190/18, провадження № 61-4879св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, та під час виконання трудових обов`язків, незалежно від характеру такої шкоди (матеріальна або моральна) відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки на підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК, а не безпосередньо водієм (постанови Верховного Суду від 05 вересня 2018 року в справі № 534/872/16, від 06.03.2023 в справі №559/961/17-ц).

Ураховуючи глибину і тривалість моральних страждань, які ОСОБА_1 пережила у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, зміни звичного способу життя, неможливість протягом тривалого часу користуватися належним йому автомобілем, суд дійшов висновку на відшкодування моральної шкоди слід стягнути з Військової частини НОМЕР_1 як володільця джерела підвищеної небезпеки 15 000,00 грн., що відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості за встановлених обставин справи. Вказаний розмір не може вважатися явно завищеним чи надмірним для відповідача.

Щодо стягнення з понесених позивачем судових витрат суд зазначає таке.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідну заяву разом з доказами представником позивача подано в межах зазначеного строку.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.

Оцінюючи складність цієї справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн. є неспівмірною з категорією складності справи, витраченим адвокатом часом, об`ємом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторін.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17 стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

За таких обставин, ураховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторони, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що, на думку суду, не потягне за собою надмірного тягара для платника і можливого виникнення «боргової кабали» відповідача.

Щодо вирішення питання про стягнення витрат на проведення експертизи, суд зазначає таке.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Частиною 6 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п. 45 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України "Про судову експертизу"). Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК (ст. 141 ЦПК України в чинній редакції).

Відповідно до п. 35 Постанови, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК (ст. 141 ЦПК України в чинній редакції) та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22 вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд ураховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ.

Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (особливо, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже не є такою, що відповідає принципу верховенства права.

Як убачається з матеріалів справи, з метою установлення матеріального збитку, до подачі позову до суду, на замовлення позивача виготовлено звіт № 867 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу в пошкодженому стані від 18 червня 2024 року (а.с. 30-47), за який позивачем сплачено його вартість у розмірі 3500,00 грн. (а.с. 48); висновок ексепрат №098 від 01 квітня 2024 року за результатами проведення автотоварознавчого дослідження за замовленням ОСОБА_5 (а.с. 62-89), за який позивачем сплачено його вартість у розмірі 9 000,00 грн. (а.с. 29).

Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача понесені позивачем витрат на експертні дослідження, з метою установлення вартості матеріальної шкоди завданої ДТП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 297 059,99 грн. (двісті дев`яносто сім тисяч п`ятдесят дев`ять гривень 99 копійок), моральної шкоди в розмірі 15 000, 00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 4181,80 грн., витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00грн., а також витрат на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 9 000,00 грн., витрат на встановлення вартості оцінки ринкової вартості колісного транспортного засобу в пошкодженому стані у розмірі 3500,00 грн., а всього на суму 26 681,80 грн. (двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят одна гривня 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження не зазначається відповідно до наказу Генерального штабу Збройних сил України від 30 січня 2023 року та з урахуванням ст. 1142 КК України;

- третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду складено і підписано 31 січня 2025 року.

Суддя Г.Є. Майна