Справа № 333/1598/24
№ 2/183/3456/24

У Х В А Л А
28 січня 2025 року м. Самар
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Фролової В.О.,
за участі секретаря судового засідання Рукавіциної Н.В.,
представника позивача адвоката Волошиної О.В.( в режимі відеоконфернецзв`язку),
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві адміністрації, про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві адміністрації про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою суду відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання на 25 червня 2024 рік.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2024 року цивільну справі № 333/1598/24 передано на розгляд Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області на підставі п. 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, для розгляду за підсудністю.
Ухвалою Новомосковського районного суду Дніпропетровської області суду від 25 липня 2024 року прийнято справу до свого провадження.
До суду відповідач ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала до суду дві письмові заяви ідентичного змісту про визнання позову ОСОБА_1 , не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, розгляд справи здійснювати без її участі.
У підготовчому засіданні представник позивача адвокат Волошина О.В. проти прийняття визнання відповідачем позову не заперечувала.
Вирішуючи питання про прийняття визнання позову відповідачем
ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З урахуванням вказаних вище норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що визнання обставин, які не підлягають доказуванню можливе за умов: 1) визнання їх всіма учасниками справи; 2) відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Отже, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов) або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (наприклад, малолітніх або недієздатних), суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.
Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (такий висновок сформулював Верховний Суд у постановах від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, від 15 липня 2020 року у справі
Судом також враховується, що подані відповідачем заяви про визнання позову від 25 липня 2024 року та 02 серпня 2024 року надіслані із різних адрес: з місця реєстрації відповідача та місця проживання позивача, зазначеного у позовній заяві: АДРЕСА_1 попри заперечення позивачем обставин спільного проживання з відповідачем. Наведена обставина, на думку суду, ставить під сумнів наявність реального спору між сторонами.
При цьому суд також враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 10.11.2023 у справі №401/2944/22, де Верховний Суд наголосив, що саме лише подання заяви про визнання позову не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, наведених в обґрунтування позову.
Оскільки суд, вирішуючи питання про наявність підстав для позбавлення одного з батьків батьківських прав, повинен вирішувати спір крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, суд визнає за неможливе прийняття заяви відповідачки про визнання позову без повного та всебічного дослідження усіх обставин справи, у зв`язку з чим відмовляє у прийнятті такої заяви.
Керуючись ст. ст. 206, 260 ЦПК України, суд, -
Відмовити у прийняті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у
м. Києві адміністрації, про позбавлення батьківських прав.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя В.О. Фролова