Справа № 939/3293/24
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2025 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Герасименко М.М.,

за участі секретаря - Рассказової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, через свого представника - адвоката Гудз Р.А., звернулись до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 27 січня 2023 року сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Вокзальній в селищі Бородянка Київської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. За вказаним фактом 28 січня 2023 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (далі - АТ «СГ «ТАС») згідно Полісу № АТ/3487957.

02 березня 2023 року на адресу відповідача направлено заяву про виплату страхового відшкодування для дружини загиблого - ОСОБА_1 та сина загиблого - ОСОБА_2 . Загальна сума страхового відшкодування, з урахуванням встановленого ліміту, складає 95 400 грн, з яких 80 400 грн моральна шкода (по 40 200 грн для дружини та сина загиблого); 15 000 грн - витрати на поховання для сина загиблого.

Листом від 09 березня 2023 року АТ «СГ «ТАС» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП.

Позивачі вважають вказані доводи відповідача неправомірними, оскільки внаслідок ДТП загинула третя особа - пішохід, тому цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в силу вимог ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини.

На даний час кримінальне провадження №0000032 зупинене згідно ухвали Бородянського районного суду Київської області від 07 листопада 2024 року до звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 з військової служби. Оскільки страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), то рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено та порушує права потерпілих на отримання страхового відшкодування. Крім цього, з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпілі страхового відшкодування не отримали. Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка ухвалою суду від 22 січня 2025 року прийнята до розгляду, позивачі просили стягнути з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування (моральну шкоду) у розмірі 40 200 грн; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 21 296,82 грн, три відсотки річних у розмірі 1 985,77 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 765,07 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн. Стягнути з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 55 200 грн (з яких: 40 200 грн - моральна шкода, 15 000 грн - витрати на поховання); пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 29 243,39 грн, три відсотки річних у розмірі 2 726,73 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 543,09 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн.

Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

10 січня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що АТ «СГ «ТАС» позовні вимоги не визнає, не погоджується з обставинами на яких ґрунтуються позовні вимоги та з правовою оцінкою обставин наданих позивачами. Зазначає, що причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та смертю позивачі доводять копіями свідоцтва про смерть, згідно якого причина смерті не встановлена, та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який не є процесуальним джерелом доказів. Ні копія свідоцтва про смерть, ні копія витягу з ЄРДР не встановлюють, що причиною смерті є дії водія транспортного засобу «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинені 27 січня 2023 року, під час керування вказаним транспортним засобом. З огляду на те, що на розгляді Бородянського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000032 відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (справа № 939/2735/23), вважає, що саме у цьому кримінальному провадженні мають бути призначені та досліджені судово-медичні, транспортно-трасологічні та автотехнічні експертизи для встановлення причини і обставин смерті особи та ДТП, оскільки для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та смертю особи потрібні спеціальні знання. Відповідач заперечує обставини скоєння спірної ДТП та настання смерті ОСОБА_4 з вини водія ОСОБА_3 , оскільки вони не доведені вироком суду, який набрав законної сили. Матеріали цивільної справи не містять доказів притягнення водія до кримінальної чи адміністративної відповідальності, а сам факт смерті особи не є самостійним та достатнім доказом настання цієї смерті внаслідок дій водія автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинених 27 січня 2023 року. З огляду на викладене, вважає, що на момент розгляду справи відсутні підстави для стягнення з відповідача страхового відшкодування згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник відповідача також заперечив щодо позовних вимог про стягнення витрат на поховання, оскільки вважає, що позивачем не надано належним чином оформленого розрахункового документа на підтвердження понесення таких витрат. Крім того, представник відповідача вважає необґрунтованими і вимоги позивачів про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки їх розрахунок є математично невірним, а дата початку їх нарахування є неправильною, з огляду на те, що дотепер позивач не надав страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування. Просив зменшити стягнення витрат на правову допомогу, з огляду на їх завищення та неспівмірність з обсягом роботи здійсненої адвокатом.

20 січня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивачів - адвокат Гудз Р.А. зазначила, що доводи, викладені у відзиві, спрямовані лише на уникнення законної виплати страхового відшкодування і жодним чином не спростовують доводів позивачів. Так, представник відповідача не заперечує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу № АТ/348757, що є підставою для здійснення виплати страхового відшкодування на умовах спеціального Закону. Для настання цивільно-правової відповідальності не є обов`язковим наявність вини, як одного з чотирьох елементів для притягнення до відповідальності. Відбулася дорожньо-транспортна пригода, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був учасником ДТП, була застрахована в АТ «СГ «ТАС», а також була завдана шкода життю потерпілого ОСОБА_4 . Отже всі умови для настання страхового випадку присутні у даній ситуації, тому доводи відповідача про ймовірну відсутність цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу до моменту встановлення вини останнього є неаргументованими, адже до даних правовідносин застосовується спеціальний інститут цивільного права - відповідальність без вини. Тому посилання відповідача на обов`язковість наявності вироку чи постанови про закриття кримінального провадження є безпідставними, адже у даному випадку відсутність чи наявність вини водія ОСОБА_3 не матиме правового значення для здійснення виплати страхового відшкодування. Зауважила, що положення ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо надання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП чи копії рішення у кримінальній справі. Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами, оскільки відомості за фактом вказаної ДТП внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Витяг з реєстру містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент подачі позову вирок у кримінальній справі не ухвалений, а розмір завданої шкоди чітко встановлений положенням ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду, що підтверджують наявність чи відсутність вини водія, порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування. Щодо заперечень відповідача в частині вимог про стягнення витрат на поховання вказала, що до заяви про виплату страхового відшкодування було долучено товарний чек № 4 від 30 січня 2023 року на загальну суму 15 000 грн та копію свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_6 . Товарний чек це різновид розрахункового документу, форма і зміст якого законодавчо не визначена, та, оскільки жодним нормативно-правовим актом не заборонено використання товарного чеку при розрахунках, суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.

У судовому засіданні представник позивачів - адвокат Гудз Р.А. позов підтримала, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки відповідач АТ «Страхова група «ТАС» не повідомив про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, у суду наявні відомості про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 27 січня 2023 року приблизно о 19 год. 15 хв., ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Вокзальній в селищі Бородянка Київської області зі сторони м. Київ в бік с. Дружня та здійснив наїзд на ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину. В результаті ДТП ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок відкритого перелому склепіння черепа (а.с. 33, 133).

Загиблий ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2 та чоловіком ОСОБА_1 , з якою проживав до дня смерті та вів спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, довідки Бородянської селищної ради №186/15-28, акту депутата (а.с. 24, 20, 28, 29).

28 січня 2023 року за фактом настання зазначеної ДТП було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032 та розпочато досудове розслідування (а.с. 34).

Матеріалами справи встановлено, що відносно ОСОБА_3 складено обвинувальний акт за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 07 листопада 2024 року судове провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зупинено до звільнення обвинуваченого з військової служби (а.с. 45-46, відомості з Єдиного реєстру судових рішень).

Як вбачається з вказаної ухвали, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 27 січня 2023 року, приблизно, о 19-й годині 15 хвилин, він, керуючи технічно справним автомобілем "SKODA FABIA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по неосвітленій ділянці проїзної частини вулиці Вокзальної в селищі Бородянці Київської області зі сторони міста Києва в сторону села Дружні та наближався до нерегульованого пішохідного переходу. В цей час проїзну частину вулиці Вокзальної в селищі Бородянці Київської області, поза межами вказаного нерегульованого пішохідного переходу, перетинав пішохід ОСОБА_4 , який виходив із-за задньої частини автомобіля, та перебував у смузі руху в бік міста Києва зліва на право відносно напрямку руху автомобіля "SKODA FABIA", реєстраційний номер НОМЕР_1 . Під час руху, обвинувачений ОСОБА_3 допустив порушення вимог пункту 2.3 "б", "д" та пунктів 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_3 виявились в тому, що він, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, керуючи технічно справним автомобілем "SKODA FABIA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не оцінив дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, значно перевищивши її допустиме значення в населеному пункті, загрожуючи життю та здоров`ю громадян, будучи зобов`язаним обрати безпечну швидкість та врахувати дорожню обстановку, яка обумовлювалась темною порою доби та поступово змінювалась внаслідок появи пішохода на проїзній частині, який перетинав її зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, проявив неуважність і в момент виникнення небезпеки для руху, а саме в момент об`єктивного виявлення пішохода на проїзній частині дороги не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці ДТП. Смерть ОСОБА_4 настала від поєднаної травми голови, грудної клітки, живота і нижніх кінцівок, ведучою серед яких є відкрита черепно-мозкова травма у вигляді відкритого перелому кісток склепіння черепа (лобної кістки) з масивними крововиливами під оболонки і в шлуночки головного мозку.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як водія транспортного засобу «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу № АТ3487957 (а.с. 35).

02 березня 2023 року представник позивачів звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої долучив належним чином завірені копії: паспортів та ідентифікаційного коду позивачів, пенсійного посвідчення позивача ОСОБА_1 , свідоцтва про укладення шлюбу, свідоцтва про народження ОСОБА_2 , свідоцтва про народження загиблого, свідоцтва про смерть батьків загиблого, довідки про склад сім`ї загиблого, акту з місця проживання загиблого, заяви про склад сім`ї загиблого, товарного чека, свідоцтва про державну реєстрацію ФОП, витягу з ЄРДР, витягу щодо полісу, довіреностей, а також нотаріально завіреної копії свідоцтва про смерть загиблого ОСОБА_4 (а.с. 15-37).

У відповідь на вказану заяву про виплату страхового відшкодування, АТ «СГ «ТАС» листом від 09 березня 2023 року № 354 повідомило позивачів та їхнього представника про необхідність надання установчих документів ФОП ОСОБА_6 та необхідність надання інформації відповідно до Постанови НБУ від 28.07.2020 № 107 «Про затвердження положення про здійснення установами фінансового моніторингу». У вказаному листі позивачів також повідомлено про призупинення розгляду справи на підставі ст. 35 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на відсутність документального підтвердження завершення кримінального провадження. Поінформовано, що після надання вироку суду розгляд справи буде поновлено і у справі буде прийнято відповідне рішення (а.с. 38-39).

12 жовтня 2023 року представник позивачів надіслав на адресу відповідача заяву, у якій просив долучити додаткові документи, а саме витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ФОП ОСОБА_6 , інформацію від позивачів та їхнього представника відповідно до Постанови НБУ від 28.07.2020 № 107 «Про затвердження положення про здійснення установами фінансового моніторингу» (а.с. 40-44).

Як вбачається з товарного чеку № 4 від 30 січня 2023 року, розмір наданих ФОП ОСОБА_6 ритуальних послуг ОСОБА_2 становить 15 000 гривень (а.с. 31, 32, 41).

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 2 ст. 1168 моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц.

Судом встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27 січня 2023 року, за участю забезпеченого транспортного засобу «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто джерела підвищеної небезпеки, яким керував ОСОБА_3 , відповідальність якого, як водія вказаного автомобіля була застрахована у АТ «СГ «ТАС» згідно полісу № АТ/3487957. Доказів існування під час дорожньо-транспортної пригоди непереборної сили для водія або наявності умислу потерпілого суду не надано.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1961-IV).

У статті 3 Закону № 1961-IV визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону № 1961-IV. Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі виплати та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього закону - МТСБУ), керуючись нормами цього закону приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього закону - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною, а позивач ОСОБА_2 сином ОСОБА_4 , який загинув внаслідок ДТП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю забезпеченого транспортного засобу «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , відповідальність якого, як водія вказаного автомобіля була застрахована у АТ «СГ «ТАС» згідно полісу №АТ/3487957.

Таким чином, суд вважає, що позивачі вправі вимагати відшкодування їм страховиком АТ «СГ «ТАС» моральної шкоди у зв`язку із смертю їхнього чоловіка та батька, шляхом виплати суми, яка становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Станом на дату настання страхового випадку 27 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати становив 6 700 грн, відтак АТ «СГ «ТАС» зобов`язане виплатити позивачам суму страхового відшкодування у розмірі 80 400 грн ( 6 700 Х 12 = 80 400) порівну по 40 200 грн кожному.

Крім того судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 поніс витрати на поховання батька ОСОБА_4 у розмірі 15 000 грн, що документально підтверджено. Таким чином вказана сума у розмірі 15 000 грн підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 .

При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що відсутність вироку суду або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили, є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки, вважає, що вимоги позивачів у такому випадку є передчасними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю вироку суду є необґрунтованою та такою, що порушує право позивачів на отримання страхового відшкодування, з огляду на те, що обов`язок відшкодувати шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, а тому вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Крім того, пунктом 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається у цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21, від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 та від 05 жовтня 2022 року у справі № 208/4598/21.

До заяви про виплату страхового відшкодування позивачами надано усі документи, передбачені ст. 35 Закону № 1961-IV. Вказаною нормою не передбачено необхідність долучення до заяви вироку суду або ухвали про закриття кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому з відповідача необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 200 грн, на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 40200 грн та страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 15 000 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд вважає такі вимоги необґрунтованими, з огляду на таке.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, зазначила, що положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (стаття 992 ЦК України).

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Судом встановлено, що листом від 09 березня 2023 року відповідач повідомив позивачів, що строк для прийняття страховиком рішення щодо виплати страхового відшкодування призупинено до дати набрання рішенням у кримінальній справі законної сили, як це передбачено пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV.

Таким чином, у діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочнеться лише з моменту набрання законної сили рішенням суду, ухваленим у цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування.

Тобто, враховуючи, що відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні, саме з моменту набрання законної сили рішенням суду у цій справі про стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування, у страховика настане строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, від 15 серпня 2023 року у справі № 513/730/21, від 22 грудня 2023 року у справі № 345/3049/22.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки на момент звернення позивачів до суду з позовом між ними та відповідачем не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачами судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «Еаst/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269)

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачами надано копії договорів №105/25, №105-1/2024 від 13 листопада 2024 року, згідно яких витрати понесені позивачами на правничу допомогу складають 15 000 гривень (по 7 500 грн з кожного) (а.с. 47-52).

Однак з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат в розмірі 6 000 грн (по 3000 грн кожному).

З урахуванням того, що позивачі при поданні позову до суду були звільнені від сплати судового збору, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди і стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) страхове відшкодування у розмірі 40 200 (сорок тисяч двісті) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) страхове відшкодування у розмірі 55 200 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» () на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча одинадцять) гривень 20 копійок.

В іншій частині в позові відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 31 січня 2025 року.

СуддяМ.Герасименко