cправа № 141/314/21
провадження №: 2/752/261/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживача та повернення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області із позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживача та повернення коштів.

Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 17.05.2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживача та повернення коштів передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 19.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до ТВО «Авто Просто» стосовно придбання «Renault Dokker». Між позивачем та ТОВ «Авто Просто» був укладений договір № 801491 від 19.12.2018. ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов`язалось надати фінансову послугу з купівлі-продажу Автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОФОНД. Відповідно до зазначеного Договору ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов`язалось надати фінансову послугу з купівлі-продажу автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВОФОНД. На виконання умов Договору позивачем сплачено платежі з 19.12.2018 по 12.10.2019. Разом сплачена сума за весь період становить 106070,76 грн. Факт сплати позивачем зазначеної винагороди не потягнув за собою ніяких юридичних наслідків, тобто реальних дій відповідача, спрямованих на виконання будь-яких обов`язків, забезпечених цією оплатою.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати п. 12.1.1 та 12.1.2 договору № 801491 від 19.12.2018 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі», укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто»; стягнути з відповідача на користь позивача сплачені кошти за договором № 801491 від 19.12.2018 у розмірі 42211,98 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.07.2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживача та повернення коштів, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У жовтні 2021 представник відповідача надав до суду відзив, в якому зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки сторони під час укладенні договору погодили всі істотні умови, в тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля Учасником т порядок розірвання договору з ініціативи учасника, такі умови викладено чітко і ясно, і позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що під час укладенні договору ТОВ «АВТО ПРОСТО» ввело його в оману, не надавши інформації про умови договору у повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.12.2018 між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 було укладено договір № 801491 про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі та підписано додаток № 1, який є невід`ємною частиною договору.

Статтею 1 Договору № 801491 передбачено, що предметом Договору є надання Учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання Автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему Автофонд. Договір укладається шляхом підписання сторонами Договору та підписання Додатку № 1, який є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 19.2 ст. 19 Договору, підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього.

Згідно Додатку № 1 до договору, Автомобіль - Renault Dokker, поточна ціна Автомобіля - 399100,00 грн.

Відповідно до п. 1.6. Договору, учасник зобов`язується сплатити Винагороду за послуги, пов`язані з включенням Договору до системи АВТОТАК та формуванням групи протягом 10 (десяти) календарних днів після повідомлення Товариством Учасника номера групи, до якої він належить та дати створення групи.

На виконання умов Договору позивачем сплачувалися платежі, а саме: 19.12.2018 - 19156,00 грн, 12.02.2019 - 5403,89 грн, 11.03.2019 - 5403,89 грн, 08.04.2019 - 5403,89 грн, 11.06.2019 - 5403,89 грн, 01.07.2019 - 5000,00 грн, 01.07.2019 - 5000,00 грн, 20.07.2019 - 20088,10 грн, 13.08.2019 - 25500,00 грн, 13.09.2019 - 5000,00 грн, 12.10.2019 - 4710,30 грн. Разом сплачена сума за весь період становить - 106070,76 грн, що підтверджується копіями квитанцій, наявних матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підпис Учасника в Угоді стоїть поряд із текстом що є свідченням обізнаності Позивача як відносно предмету Угоди, так і щодо його прав та обов`язків за Угодою.

Пунктом 12.1.4 ст.12 Розділу ІІ Договору передбачено, що якщо учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 календарних днів від дати підписання Договору, Договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому Учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за Договором про адміністрування.

Тобто, підписавши Угоду її учасник має ще 14 календарних днів на додаткове детальне ознайомлення з її умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі «Автофонд», причому у разі відмови йому були б повернуті всі сплачені ним кошти. Про своє рішення Учасник має повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» шляхом подання заяви до центрального офісу.

Таким чином Позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги Відповідача та порядок їх надання.

Отже, неподання заяви Позивачем про розірвання Договору в порядку та в строки передбачені п. 12.1.4 ст. 12 розділу II Договору, підпис Позивача на Договорі та Додатку до нього, є доказом того, що Позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови, права та обов`язки згідно з Договором та Додатком до нього, і що сторони досягай домовленості з усіх істотних для них умов, а також те, що Позивач вважає дані умови Договору справедливими по відношенню до себе.

У січні 2020 року Позивач скористався своїм правом передбаченим ст. 12 розділу II Договору.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 розділу II Договору: «Учасник, який ще не отримав Автомобіль, має право розірвати Договір за власним бажанням, про що зобов`язаний повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, ТОВ «АВТО ПРОСТО» розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за Договором, з урахуванням положень, викладених в цій Статті.»

12 жовтня 2020 року, на виконання умов Договору та враховуючи заяву Позивача від 17.01.2020 року, Відповідачем перераховано на вказаний Позивачем розрахунковий рахунок 63858,78 грн.

Таким чином, на момент звернення з позовом до суду Договір 19.12.2018 року № 801491 розірваний з ініціативи Позивача.

Вказане зазначається Позивачем у позовній заяві та додатково підтверджує обізнаність Позивача з умовами Договору.

Відповідно до ч. 3 та ч. 5 ст. 203 ЦК України: «Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.» «Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.»

Відповідно до ст. 907 ЦК України: «Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін».

В п. 4 ст. 653 ЦК України, яким встановлюється загальні правила розірвання договорів, зазначено: «Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом».

Згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Згідно зі статтею 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач погодився з умовами Договору, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання.

Суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки сторони під час укладення Договору погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля Учасником та порядок розірвання Договору з ініціативи Учасника, такі умови викладені чітко і ясно, і Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що під час укладення Договору ТОВ «АВТО ПРОСТО» ввело його в оману, не надавши інформації про умови Договору у повному обсязі.

За змістом статті 15 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ), споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону № 1023-ХІІ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Подаючи позов про визнання недійсним п. 12.1.1 та п. 12.1.2 розділу II Договору, Позивач зазначає про несправедливість окремих положень Договору, які, з дня укладення Договору не змінювалися та були відомі Позивачу на момент укладення Договору, про що свідчать підписи останнього на Договорі; Договір відповідає нормативно - правовим актам України; Верховний Суд неодноразово висловив свою позицію та сформував правозастосовчу практику щодо відповідності умов Договору в частині наслідків розірвання Договору та ст.18 та ст. 19 Закону № 1023-ХІІ.

Питання відповідності умов договорів, які укладаються з ТОВ «АВТО ПРОСТО» нормам ст. 18 Закону № 1023-ХІІ були предметом розгляду також у Верховному Суді України, за наслідком якого було прийнято Постанову № 6-40цс13 від 11.09.2013 року, відповідно до якої: «Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.»

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України № 1023-ХІІ, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві».

З наведеного вбачається, що наявність порушень норм ст. 18 Закону № 1023-ХІІ можлива виключно за наявності трьох складових, які мають існувати одночасно.

Поняття недобросовісності визначено ч. З ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

a)Договір викладено на засадах добросовісності, тобто сторони вважають його вигідним, та кожна сторона на час укладання Договір мала на меті виконання своїх зобов`язань, розраховуючи на належне виконання іншою стороною всіх його положень.

b)Договір викладено на засадах розумності, тобто є вигідними та справедливими для кожної сторони правочину. Розумним слід вважати діяння, які б учинила особа з нормальним, середнім рівнем інтелекту, знань та життєвого досвіду.

c)Договір є справедливим, оскільки передбачає як права усіх сторін Договору, так і взаємні обов`язки сторін правочину.

В Договорі відсутній дисбаланс. Дисбаланс - це нерівна кількість прав та обов`язків, та ще й така нерівність повинна бути на шкоду споживача, крім того така нерівність повинна бути істотною.

Дисбаланс - це нерівна кількість прав та обов`язків. ТОВ «АВТО ПРОСТО» не має права в односторонньому порядку без будь-яких причин відмовитись від Договору. Позивач має право відмовитись від Договору в односторонньому порядку без пояснення причин протягом всього строку дії Договору.

З наведеного вбачається, що наявність порушень норм ст. 18 Закону № 1023-ХІІ можлива виключно за наявності трьох складових, про що прямо вказано у зазначеній вище Постанові ВС України, яких за даних обставин немає та не може бути. В позові не зазначено про наявність шкоди та її розміру.

Таку саму позицію займає і Верховний Суд у постановах від 15 липня 2020 року у справі №204/7352/17 (провадження № 61-40276св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 357/13841/16-ц (провадження № 61-30638св18), від 22 травня 2019 року у справі № 285/1777/17 (провадження № 61 -3972Ісв 18), від ЗО жовтня 2019 року у справі № 141/480/17 (провадження № 61-31528св18), від 21 січня 2020 року у справі № 590/1087/17 (провадження № 61-37322св18).

Крім того, відповідно до ст. 907 ЦК України, якою встановлені наслідки розірвання договору про надання послуг: «Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін». В п. 4 ст. 653 ЦК України, яким встановлені загальні правила розірвання договорів, зазначено, що «сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом».

Статтею 12 Договору сторони чітко визначили порядок і наслідки розірвання Договору. Дана стаття, відповідно до ст. 6 ПК України, є джерелом права і повинна застосовуватись у правовідносинах сторонами.

Порядок розірвання Договору, а також розрахунок коштів, які підлягають до повернення та строк їх повернення, врегульовані ст. 12 Договору, який, підписаний Позивачем.

Відповідно до п.12.1 ст. 12 Договору: «Учасник, який ще не отримав Автомобіль, має право розірвати Договір за власним бажанням, про що має повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, ТОВ «АВТО ПРОСТО» розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за Договором, з урахуванням положень, викладених в цій Статті».

Скориставшись правом, наданим п. 12.1 Статті 12 Розділу II Договору Позивач направив на адресу ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяву від 17.01.2020 року про розірвання Договору.

У відповідь ТОВ «АВТО ПРОСТО» направило на адресу позивача лист, в якому підтвердило розірвання договору та повідомило про наслідки такого розірвання.

Згідно п. 15. Розпорядження № 3384 від 08.08.2017 року, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, «Про затвердження Положення про обов`язкові критерії та фінансові нормативи, а також вимоги, що обмежують ризики в діяльності фінансових компаній при наданні фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» Договір про адміністрування має відповідати вимогам статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Закону України "Про захист прав споживачів" та інших законодавчих та нормативно-правових актів у сфері регулювання ринків фінансових послуг, а також обов`язково містити такі положення: порядок дострокового розірвання договору за ініціативою учасника групи, що не отримав товар, який передбачає умову про те, що адміністратор у разі отримання від учасника групи, що не отримав товар, заяви про дострокове розірвання договору про адміністрування повертає суму періодичних платежів, сплачену таким учасником у фонд групи, не пізніше одного року з дати отримання адміністратором такої заяви, а у разі, коли дата закриття групи настає раніше ніж через один рік з дати отримання адміністратором заяви про дострокове розірвання договору, - не пізніше двох місяців з дати закриття групи;

Підпунктом 12.1.2 п.12.1 ст. 12 Розділу II Договору встановлено: «Максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.1 не може перевищувати одного року з дня отримання ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяви про дострокове розірвання Договору. Для здійснення повернення періодичних платежів Учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти».

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України: «Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору».

Підписавши Договір, Позивач та Відповідач погодили, що повернення періодичних платежів, після розірвання Договору в порядку п.12.1 ст. 12, буде здійснено протягом одного року з дня отримання ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяви про дострокове розірвання Договору.

Як вбачається зі змісту п. 12.1, п. 12.1.1. ст.12 Договору, яким передбачено повернення коштів споживачу у разі відмови споживача виконати договір. Відповідно п.4 ст.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути застосований до Договору та його положень взагалі та до п. 12.1.1, зокрема, оскільки в Договорі відсутнє положення, яким визначена можливість виконавця не повертати кошти. Натомість в Договорі ПЕРЕДБАЧЕНИЙ обов`язок відповідача повернути кошти, сплачені позивачем, що відповідає п.28 Положення про обов`язкові критерії та фінансові нормативи, а також вимоги, що обмежують ризики в діяльності фінансових компаній при наданні послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг №3384 від 08.08.2017 р. (далі - Положення). Згідно з вказаним п.28 Положення при достроковому розірванні договору адміністратор повинен повернути учаснику групи суму періодичних платежів у строки, порядку та на умовах, визначених Договором та Положенням. Заборони на сплату відступного, внаслідок односторонньої відмови від договору про адміністрування Положенням не передбачено.

Укладаючи договір, сторони домовились, про наслідки розірвання договору за власним бажанням споживача за його заявою. Так, п.12.1.1. та 12.1.2 розд. II Договору встановлений строк та механізм розрахунку розміру суми періодичних платежів, що підлягають поверненню. При цьому, сторони висловили свою цілковиту згоду щодо передбачених договором наслідків розірвання договору за власним бажанням споживача. На підставі вказаних пунктів ТОВ «АВТО ПРОСТО» здійснює повернення сплачених періодичних платежів за вирахуванням відступного в розмірі двох періодичних платежів протягом максимального строку, встановленого договором - один рік з дня отримання заяви від споживача.

Пункт 12.1.1 ст. 12 Розділу II Договору у вказаній частині повністю відповідає чинному законодавству, що підтверджується наступними аргументами.

Доводи, викладені в позові про необхідність визнання недійсним пункту 12.1.1 Договору є безпідставними, оскільки під час укладення договору Позивач діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши характер правочину і узгодивши всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору він без заперечень виконував свої зобов`язання зі сплати передбачених укладеним договором внесків. Скориставшись правом, наданим йому договором, він повідомив про розірвання договору за власним бажанням, наслідки розірвання договору встановлені цим же договором.

В процесі здійснення своїх цивільних прав, не лише виконавець повинен діяти добросовісно по відношенню до споживача, а й споживач повинен дотримуватися такого ж принципу по відношенню до виконавця (ст.509 ЦК України). Після укладення договору у відповідача-виконавця виникає ряд обов`язків, серед яких формування групи, укладення договору з постачальником, повідомлення про поточну ціну та розмір внесків на оплату авто, проведення розподілу товару, придбання такого товару, організація передачі його у власність споживачів, тощо. Водночас, отримавши заяву про розірвання договору за власним бажанням споживача-учасника, відповідач повинен її задовольнити, і очевидно, що умова договору про право отримати відступне, не може вважатись несправедливою, тому що кожна зі сторін, укладаючи договір повинна намагатися виконати його, а не припинити за власним бажанням.

«DATIO IN SOLUTUM» принцип римського права, що знайшов відображення в національному законодавстві (ст.600 ЦК України). Домовленість, досягнута сторонами про відступне має на меті попередити неналежне виконання обов`язків стороною або ж мінімізувати несприятливі наслідки невиконання зобов`язань. Домовленість про відступне була досягнута одночасно з підписанням основного договору і є правочином з відкладальною дією, який ставить настання права на відступне в залежність від настання певної, обумовленої сторонами, обставини, необхідність домовленості про відступне в разі відмови споживача від договору за власним бажанням має забезпечувальне значення, коли сторона зацікавлена у виконання своїх зобов`язань, а не у відмові від них. Відтак, забезпечувальна функція відступного є характерною особливістю договорів, що укладаються адміністраторами- фінансовими установами та не може визнаватися несправедливою умовою договору, враховуючи особливості такого роду договорів, а саме те, що за рахунок внеску кожного учасника групи формується фонд окремої групи, за кошти якого придбаваються автомобілі, а розірвання договору без причин, за власним бажанням ставить під ризик виконання зобов`язань адміністратором. Право отримати відступне за таких умов і відповідно до умов, погоджених споживачем, відповідає вимогам закону та не є порушенням прав споживачів.

Так, ТОВ «АВТО ПРОСТО» не має права за власним бажанням відмовитися від укладеного договору, водночас позивач-споживач має право - надане йому договором - відмовитися за власним бажанням від виконання обов`язків, однак наслідки такої відмови чітко встановлені договором. Сторони, укладаючи договір, вільно обрали конструкцію відмови від виконання договору споживачем, встановивши наслідки такої відмови в ст.12 Розділу II Договору, які, в свою чергу, відповідають умовам провадження діяльності фінансової установи-адміністратора та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист прав споживачів».

Очевидно, якщо учасник договору відмовляється від договору без обґрунтування причин, що є його правом, отримання відповідачем компенсації за таку відмову у вигляді відступного не є порушенням принципу справедливості.

Крім того, суд зазначає, що отримання відступного не є безумовним. Споживач має право розірвати Договір в односторонньому порядку без пояснення причин, без утримання відступного, якщо споживач відмовився від Договору протягом чотирнадцяти днів з моменту укладення договору.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п 'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За змістом частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими згідно із частиною третьою вказаної норми права є, зокрема, умови договору про: визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Таким чином, дослідивши вищезазначений договір, суд прийшов до висновку, що посилання та твердження позивача на нечесну підприємницьку практику та несправедливі умови договору - не знайшли свого підтвердження. Даний договір відповідає вимогам закону, а тому правових підстав для його визнання недійсним, що передбачені статтями 203 та 215 Цивільного кодексу України, а саме - невідповідності його вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні. Позивач не довів, що умови оспорюваної угоди та додатки до неї призводять до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, не відповідають умовам ринку, обраному порядку придбання автомобіля, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за статтею 10 ЦПК України.

За таких обставин та міркувань суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві та укладеній Угоді, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача будь-яких коштів, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживача та повернення коштів - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур