КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Соколова В.В., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА у м. Києві, у якому просив:

зобов`язати відповідача забезпечувати однаковий, порівну період проживання доньки з батьком та матір`ю: кожний парний місяць року з батьком, кожний не парний місяць року з матір`ю.

зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу-батькові приїжджати за донькою до місця проживання матері за кордоном України, передавати доньку батькові для переїзду та проживання до України, до квартири батька в м. Києві де зареєстрована донька.

зобов`язати відповідача забезпечувати спілкування (контакт) малолітньої дитини з батьком шляхом відеозв`язку, телефонного зв`язку, зокрема, з використанням соціальних мереж (Telegram,Viber, WhatsApp).

зобов`язати відповідача негайно повідомляти батька про факти захворювання і заплановані/ургентні медичні втручання та лікування дитини.

зобов`язати відповідача негайно повідомляти батька про зміну місця проживання, повідомляти адресу та умови проживання доньки за кордоном.

завчасно (не пізніше ніж за три дні) повідомляти батька про від`їзд доньки (мету, причини та напрям) за межі населеного пункту, країни де наразі проживає донька з матір`ю.

надати батькові інформацію про місця, адреси, назви та контакти, графік навчання та/або відвідування дитиною школи, навчальних закладів, гуртків, секцій тощо, а також - негайно (не пізніше ніж протягом двох днів з дня виникнення факту) повідомляти батька дитини про факт і причини зміни чи припинення відвідування таких закладів/гуртків/секцій.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що сторони з 28.02.2017 но 24.11.2022 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилась спільна донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку зі збройною агресією рф проти України відповідач із дитиною зі згоди позивача виїхала за межі України до Республіки Польща. У квітні 2022 року вона повернулася в Україну, але 15.04.2022 поїхала назад в Польщу без його згоди. Повідомляє, що в 2022 році неодноразово відвідував доньку. Під час побачень донька скаржилася на те, що не хоче жити в Польщі в орендованих кімнатах в різних місцях ОСОБА_4 , що для неї психологічно та морально шкідливо змінювати місце проживання кожні 3-4 місяці, та вона хоче повернутися до м. Києва, проживати вдома разом із батьком. Окрім того, з грудня 2022 року позивач не має можливості бачитися з донькою, а лише іноді розмовляти по телефону.

Відповідач перешкоджає зустрічам з дитиною та приховує від позивача місце проживання та місце навчання дитини у Варшаві. Черговий раз сторони домовилися, що відповідачка приїде разом з донькою до м. Києва на місяць та залишить її проживати разом із позивачем, але вона знов свою обіцянку не виконала.

Крім того, позивач 22.11.2023 звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА у м. Києві, однак отримав лист, в якому повідомлено про неможливість визначити спосіб його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, оскільки в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

У зв`язку з викладеними обставинами, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить встановити спосіб та порядок спілкування з дитиною (а.с. 1-4).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з нею задоволено частково.

Визначено такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період дії в Україні воєнного стану та/або до повернення дитини на територію України:

- за допомогою відео або телефонного зв`язку щоденно з 18.00 год. до 21.00 год. протягом 1 год., з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я;

- зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 інформацію щодо адреси місця проживання, перебування доньки ОСОБА_3 , стану її здоров`я, повідомивши його про це на наступний день з дня настання таких обставин;

- після повернення ОСОБА_2 з дитиною на територію України, визначити ОСОБА_1 наступний графік спілкування та виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- щовівторка та щочетверга кожного місяця з 16:00 год. до 19:00 год. з урахуванням графіку дитини, а також перша, третя та п`ята неділя кожного місяця з 10:00 год. до 18:00 год. з урахуванням графіку дитини;

- канікулярний період, щорічне оздоровлення та святкові дні - за домовленістю між батьками, з урахуванням думки дитини.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 131-139).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції, установивши, що дитина перебуває за кордоном, не досліджував робочий графік матері, не встановив, скільки часу вона приділяє дитині, не звернув увагу нате, що дитина позбавлена повноцінного навчання, оскільки не відвідує українську школу, що не може належним чином забезпечити навчання для дитини. Відсутні дані щодо майна та умов, де проживає мати та дитина, щодо доходу матері, висновок спеціаліста щодо психологічного зв`язку матері з дитиною.

В той час, як зустрічі та спілкування батька з дитиною є невід`ємним правом батька та доньки, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною, ставлення позивача до виконання своїх обов`язків, відсутність підстав, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що такі зустрічі будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків між батьком та малолітньою дитиною, і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Також навчання в українській школі за місцем проживання дитини в Києві вкрай важливе для подальшого шкільного навчання, оскільки донька вже пропустила навчання в першому класі своєї школи вдома завдяки відповідачу, відвідувала школу у Варшаві, де зовсім інша, дуже відмінна від української школи, програма навчання, що суттєво ускладнить дитині навчання у другому класі школи в Києві. Навчатись в режимі - місяць школи в Києві - місяць школи в Варшаві цілком під силу доньці. Так вона не відстане від шкільної програми, не буде змушена потім залишатись на другий рік в другому класі, коли повернеться додому на постійне проживання (а.с. 144-149).

Відзиву від учасників справи не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час га місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 28.02.2017 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2022.

Під час шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває разом з матір`ю ОСОБА_2 у Республіці Польща, зокрема у м. Варшава. Дитина навчається у школі, в першому класі у м. Варшава.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року у справі № 753/6513/23 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, відмовлено.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2023 у справі № 753/161/23 стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 гри щомісячно, починаючи з 14.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до наданого на запит суду зСлужбою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації висновку від 13.05.2024 про визначення способу участі батька, ОСОБА_1 у вихованні дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з нею № 101-4288 від 13.05.2024, з метою забезпечення прав та інтересів дитини райдержадміпістрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь батька, ОСОБА_1 , у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наступним графіком:

- спілкуватися засобами телефонного, мобільного, інтернет та іншого зв`язку, зокрема із застосуванням соціальних мереж, з урахуванням режиму дня дитини, з понеділка по п`ятницю після 17:00 год., щосуботи та щонеділі - протягом дня;

- під час перебування дитини на території України - 30 днів на рік, під час літніх або зимових канікул, за попередньою домовленістю між батьками;

- під час перебування дитини на території Республіки Польща - необмежений час, з урахуванням режиму дня дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України.

Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

За нормою ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1995 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене.

Згідно положень ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини

У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

За змістом ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Встановлюючи порядок побачень батька з дітьми, врахувавши інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне, стабільне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дочкою та сином, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дітей, відсутність підтверджених належними та достатніми доказами обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дітьми, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суди дійшли правильного висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дітьми, оскільки право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування малолітніх дітей з батьком відповідає їхнім інтересам. Суди правильно врахували те, що діти наразі перебувають за кордоном, відстрочивши порядок виконання визначеного судом способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, натомість зобов`язавши відповідачку на цей період організувати спілкування дітей із батьком у режимі відеозв'язку через мобільні телефони, що буде сприяти підтриманню зв`язку дітей із батьком до того часу, як вони повернуться до України.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Під час розгляду справи суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_1 виявляє бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, а відтак судом не встановлено підстав для усунення позивача від спілкування з його донькою, а тому суд правильно зауважив, що сторонам слід знайти спільні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування позивача з дитиною.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні доньки з її батьком, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити, зокрема, порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

В ході розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача ОСОБА_1 із дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку із чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача з дитиною буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.

Колегія суддів погоджується, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання, зокрема, батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини.

Беручи до уваги пояснення позивача, заперечення відповідача, малолітній вік дитини, перебування дитини разом з матір`ю за межами України на період воєнного стану в Україні, розклад дня дитини, яка навчається у школі, зайнятість матері, наявність між сторонами спору стосовно участі батька дитини у спілкуванні з дитиною, суд обґрунтовано визначив такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період дії в Україні воєнного стану та/або до повернення дитини на територію України:

- за допомогою відео або телефонного зв`язку щоденно з 18.00 год. до 21.00 год. протягом 1 год., з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я;

- обов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 інформацію щодо адреси місця проживання, перебування доньки ОСОБА_3 , стану її здоров`я, повідомивши його про це на наступний день з дня настання таких обставин;

після повернення ОСОБА_2 з дитиною на територію України, визначити ОСОБА_1 наступний графік спілкування та виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- щовівторка та щочетверга кожного місяця з 16:00 год. до 19:00 год. з урахуванням графіку дитини, а також перша, третя та п`ята неділя кожного місяця з 10:00 год. до 18:00 год. з урахуванням графіку дитини;

- канікулярний період, щорічне оздоровлення та святкові дні -- за домовленістю між батьками, з урахуванням думки дитини. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що такий порядок спілкування позивача з дитиною буде достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дитини, підтримку зв`язків з родичами, сприятиме позивачу брати участь у вихованні дитини. І з таким висновком апеляційний суд погоджується.

Суд першої інстанції звернув увагу, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах та в інший час, за погодженням батьків. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати віковим інтересам дитини.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки між сторонами існують непорозуміння щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, під час розгляду справи не встановлено негативного впливу батька на дитину, батько бажає приймати участь у її вихованні, спілкуватися з нею, мати спільні інтереси, а, отже, необхідно забезпечити ефективне здійснення прав доступу позивача до дитини, шляхом часткового задоволення позовних вимог та визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою у відповідності до графіку, який буде повністю забезпечувати інтереси дитини.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для задоволення позову у повному обсязі, зокрема, зобов`язання відповідача забезпечувати однаковий, порівну період проживання доньки з батьком та матір`ю: кожний парний місяць року з батьком, кожний не парний місяць року з матір`ю; зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачу-батькові приїжджати за донькою до місця проживання матері за кордоном України, передавати доньку батькові для переїзду та проживання до України, до квартири батька в м. Києві де зареєстрована донька, оскільки такі вимоги позовної заяви про усунення перешкод в участі батька у вихованні дитини фактично можуть тлумачитися як вимоги щодо визначення місця проживання дитини, що вже було предметом розгляду в межах іншої цивільної справи №753/6513/23.

Посилання апелянта на те, що суд не досліджував робочий графік матері, не встановив, скільки часу вона приділяє дитині, не може належним чином забезпечити навчання для дитини, відсутні дані щодо майна та умов, де проживає мати та дитина, щодо доходу матері, висновок спеціаліста щодо психологічного зв`язку матері з дитиною тощо, також не можуть бути ураховані судом під час розгляду даної справи, оскільки були предметом доказування в межах розгляду справи про визначення місця проживання дитини та не впливають на висновки суду щодо можливих способів участі батька у спілкуванні з дитино, яка станом на час розгляду справи проживає з матір`ю.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 27 січня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді В.В. Соколова

Т.О. Невідома