н/п 2-о/490/115/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., заявниці ОСОБА_1 , представника заявниці ОСОБА_1 - адвоката Молчанова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Міністерство оборони України

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 2007 року по 2024 рік за адресою: АДРЕСА_1 .

27.12.2024 року до суду від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України надійшло заперечення на заяву в яких просить Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - залишити без розгляду.

В обгрунтування вказує, що у своїй заяві заявниця зазначає що проживала із зниклим безвісти військовослужбовцем ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_3 ) як чоловік та жінка з 2007 року по 2024 рік, але шлюб не реєстрували. Відповідно до п. 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

За таких обставин, враховуючи той факт, що протягом 17 років, починаючи з 2007 по 2024 рік заявниця та зниклий безвісти ОСОБА_2 не звертались до відповідних органів державної реєстрації з метою офіційно зареєструвати їх можливі відносини, може вказувати на те, що в законний спосіб не була визнана воля зниклого безвісти у бажанні зареєструвати шлюб із заявницею шляхом подачі заяви до органу РАЦС, що свідчить про його ставлення до цього факту.

Також вказує, що голова ОСББ не уповноважений встановлювати факти, що мають юридичне значення, а відтак довідка об`єднання власникі багатоквартирного будинку «ВОГНИК» від 24.06.2024, підписана головою ОСББ «ВОГНИК», згідно якої сусіди підтвердили, що заявниця і зниклий безвісти проживали разом та спільно вели господарство не може бути прийнята до уваги оскільки не є належним доказом.

Посилається на правові висновки, які зазначені у постанові КЦС ВС від 17.01.2024 справа №759/14906/18.

Вважає, що проживання за однією адресою ніяким чином не підтверджує того факту, що між Заявницею та зниклим безвісти ОСОБА_2 склалися усталені відносини, які були притаманні подружжю.

Наголошує, що заявниця не скористалась правом позасудового порядку встановлення статусу члена сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця.

Звертає увагу суду, що у своїй заяві Заявниця взагалі нічого не зазначає про родичів зниклого безвісти військовослужбовця та не додає ніяких доказів для підтвердження факту їх відсутності. Таким чином, не відомо, чи перебуває зниклий безвісти ОСОБА_2 у шлюбі, чи є в нього батьки, діти та інші родичі, які (після зникнення безвісти військовослужбовця) набувають право на отримання відповідних виплат, отже, у справі, ймовірно, наявний спір про право.

Також, вважає, що посилання заявниці на те, що встановлення даного факту їй необхідне для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців - є безпідставним, адже, згідно постанови КМ України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» така допомога виплачується сім`ям військовослужбовців, які загинули. Вищевказані обставини, свідчать про можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб

Міністерство оборони України наполягає на наявності спору про право у даній справі, оскільки заінтересовані особи заперечують проти встановлення такого факту, що фактично унеможливлює її розгляд в порядку окремого провадження, а за наявності спору про право, встановлення юридичного факту повинно вирішуватися не в порядку окремого провадження, а в позовному провадженні.

Цивільно-процесуальне законодавство не містить обмежень щодо подання до суду позовної заяви до осіб, які мають право на отримання відповідної виплати з вимогою щодо встановлення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги (частини допомоги) та про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо встановлення такого факту пов`язане з виникненням, зміною або припиненням правовідносин. Такі висновки МОУ, узгоджуються з правовою позицією, яку виклав Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2024 року в справі №759/1894/23.

В судовому засіданні представник заявниці проти аргументів заінтересованої особи заперечив та вказав на відсутність підстав для залишення даної заяви без розгляду, наполягав на необхідності встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 саме в порядку окремого провадження.

Вирішуючи заявлене клопотання судом враховано таке.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Суддя відмовляє в відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

При цьому, суд зазначає, що заявниця звертаючись до суду зі вказаною заявою обгрунтовує її тим, що необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, має юридичне значення для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців.

На момент звернення з заявою до суду та розгляду справи судом, заявницею не надано доказів смерті ОСОБА_2 (його не визнано (не оголошено) померлим), а за такого, у заявниці не виникає право на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Судом враховано, що заінтересованою особою - Міністерством оборони України заперечується як сам факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявниці - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відповідно виникнення у них прав та обов`язків подружжя, так і загалом право заявниці на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з метою реалізації права на яку, заявниця звернулася до суду, а також відсутність данних про смерть ОСОБА_2 , факт проживання однією сім`єю з яким просить встановити заявниця.

З огляду на встановлені судом під час розгляду справи обставини та з урахуванням положень частини четвертої статті 315 ЦПК України суд вважає за необхідне залишити дану заяву без розгляду, що не перешкоджає заявниці із цими вимогами звернутися в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 260, 293, 315, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Міністерство оборони України, залишити без розгляду.

Роз`яснити заявниці, що вона не позбавлена права із цими вимогами звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня постановлення ухвали.

Суддя: Саламатін О.В.