КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/4443/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1489/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Самойленка Артема Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2024 року у складі судді Кравчук Ю.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Ірпінська міська рада Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , у якому просив:

- усунути перешкоди у користуванні належній йому земельній ділянці, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:035:0070, шляхом зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не перешкоджати перенесенню частини паркану, яка знаходиться на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 на лінію розмежування суміжних земельних ділянок переставивши паркан на 3,54м. в бік ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в точку 13/Г; за власні кошти демонтувати частину паркану 1,35 м., що розділяє земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в межах погребу ОСОБА_2 одірвавши його від стіни приміщення 2-1, що належить ОСОБА_2 і перенести його на 20 см. в бік ділянки до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до стіни 1-8 яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 встановивши його в межах точок 12,13/Г/, 14,15,16,17,18 абрису меж земельної ділянки;

- стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 908 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,06 га (кадастровий номер: :01:035:0070), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суміжними землекористувачами є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - власники частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В процесі експлуатації будинку відповідачі в значній мірі збільшили свою частку будинку численними прибудовами, розташувавши їх так, що з фасадного боку захопили частину землі прямо під вікнами позивача. Втрата цієї частки землі при видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер 4659, виданий 15 грудня 2005 року, видавник Ірпінський міський відділ земельних ресурсів була компенсована в іншій частині земельної ділянки.

Додає, що комунальним підприємством «Ірпінське земельно-кадастрове бюро» було виконано геодезичні виміри земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та надано зведений план вищезазначених земельних ділянок, в результаті чого встановлено, що відповідачі самовільно захопили частину земельної ділянки площею 0,0047 га, яка знаходиться у приватній власності позивача.

Зазначає, що відповідачі чинять перешкоди в користуванні позивачу земельною ділянкою, шляхом зміщення на межі земельних ділянок позивача та відповідачів паркану, який частково знаходиться на земельній ділянці позивача.

Позивач стверджує, що відповідачі відмовляються добровільно привести межі своєї земельної ділянки у відповідності до землевпорядної документації. Задля вирішення земельного спору із відповідачами він звернувся до узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Ірпінської міської ради, так комісією 04 лютого 2021 року складено протокол №4/1 у відповідності до якого зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 привести межі своєї земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до землевпорядної документації звільнити земельну ділянку приватної власності площею 0,0047 га, що належить ОСОБА_2 , проте, відповідачами рішення комісії не виконано.

Таким чином позивач наголошує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 порушивши межі його земельної ділянки та встановили на ній паркан, чим створили перешкоди позивачу у користуванні його власною земельною ділянкою.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2024 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належною йому земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:035:0070, шляхом зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не перешкоджати перенесенню частини паркану, яка знаходиться на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 , на 3,54 метри в бік ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - на лінію розмежування суміжних земельних ділянок в точку 13 Г. У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Самойленко А.В. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,необґрунтованість рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2024 року, просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують місце розташування огорожі на земельній ділянці з прив`язкою до геодезичних орієнтирів.

Вказує, що для належного документального встановлення або спростування факту розміщення огорожі на ділянці позивача необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Посилається на те, що висновок земельно-технічної експертизи з питань фактичного розташування огорожі відносно меж земельних ділянок - в матеріалах справи відсутній, тобто, суд вирішив ті питання, які потребують спеціальних технічних знань поза сферою знань з правознавства, без отримання висновку відповідного атестованого судового експерта.

Крім того, судом першої інстанції не вказано з якого документу взято інформацію про те, що позивач нібито позбавлений можливості користуватися земельною ділянкою в межах точок 12, 13/Г/14,15 у зв`язку із наявністю паркану, який належить відповідачці та знаходиться, починаючи з точки 12 та йде паралельно лінії 13-14 до точки 15 - та з прив`язкою до якого документу (абрису, плану земельної ділянки тощо) зазначені точки «12-15».

Звертає увагу суду на те, що в рамках даної справи є, начебто заява, ОСОБА_1 від 27 березня 2024 року (начебто власноручно написана та особисто надана в канцелярію суду), згідно якої вона визнає позов, більш того підтверджує взагалі неіснуючі обставини. Однак, в рамках даної справи є відповідь Бородянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням від 22 листопада 2023 року №01/20-378 на адвокатський запит. Згідно даної відповіді, Інтернат зазначає, зокрема, що скаржниця є інвалідом І групи А, маломобільна, і вже протягом 2 років не полишає свою кімнату, а тому відвідування поштового відділення (а тим паче приміщення суду) неможливе. Даним листом Інтернат також зазначив, що не може підтвердити ідентичність підпису скаржниці.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , зазначає, що апеляційна скарга не має юридичної сили та підстав бути задоволеною.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлявся належно.

В судовому засіданні адвокат Самойленко А.В. в інтересах ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом апеляційної скарги її доводи стосуються лише оскарження висновків суду в задоволеній частині, а тому в частині вирішення судом вимог позову ОСОБА_2 про зобовязання відповідачок за власні кошти демонтувати частину паркану 1,35 м., що розділяє земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в межах погребу ОСОБА_2 , одірвавши його від стіни приміщення 2-1, що належить ОСОБА_2 і перенести його на 20 см. в бік ділянки до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до стіни 1-8 яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 встановивши його в межах точок 12,13/Г/, 14,15,16,17,18 абрису меж земельної ділянки, апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Зі справи убачається, що згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 листопада 2005 року, зареєстрованого в реєстрі державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Копиловою В.В. за № 2-4335, земельна ділянка площею 600 кв.м, кадастровий номер :01: 035:0070, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 (а.с. 8 т.1).

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 308979, зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 4659, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на право на спадщину за заповітом від 15 листопада 2005 року № 2-4335 (ВСЕ № 599569) є власником земельної ділянки площею 0,0600 га у межах згідно з планом, земельна ділянка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд (а.с. 9 т.1).

Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 листопада 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-4331, ОСОБА_2 належить частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11 т.1).

Відповідно до копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 8380082 від 19 вересня 2005 року, будинок АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину 1-1229 від 20 квітня 1993 року, форма власності: приватна спільна часткова, частка 1/2; ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 3-3248 від 01 липня 1998 року, форма власності приватна спільна часткова, частка 1/3; ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3-2743 від 10 квітня 1998 року, форма власності приватна спільна часткова, частка 1/6 (а.с. 12-13 т.1).

У справі також наявна копія технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за реєстровим № 1125, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та схема земельної ділянки (а.с. 14-17 т.1).

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів майна щодо об`єкта нерухомого майна № 234849282 від 01 грудня 2020 року, земельна ділянка, кадастровий номер :01:035:0070 площею 0.06 га, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , належить на підставі договору дарування в частині 1/3 на приватній спільній частковій формі власності ОСОБА_3 ; 1/6 частина на підставі приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 ; частина ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 18-20 т.1).

Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 06 червня 2018 року, присадибна ділянка площею 0,0600 га кадастровий номер :01:035:0070 за адресою: АДРЕСА_2 , є приватною власністю ОСОБА_2 (а.с. 21 т.1).

Із копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 132904626 від 01 серпня 2018 року убачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :01:035:0070 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,06 га, на підставі приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с. 25 т.1).

У наявному у справі зведеному плані земельної ділянки, кадастровий номер :01:035:0070, складеному КП «Ірпінське земельно-кадастрове бюро» відображено межі земельної ділянки ОСОБА_2 (а.с. 26 т.1).

Долучено до справи й копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах м. Ірпеня, Київської області, виготовленою Ірпінським міськвиконкомом КП "Ірпінське земельно-кадастрове бюро", а також схеми розташування земельної ділянки (а.с. 27-39 т.1).

Відповідно до справи, 02 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до міського голови Ірпінської міської ради Київської області з заявою, у якій зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок за адреою: АДРЕСА_1 , також він є власником земельної ділянки площею 0,600 га, кадастровий номер :01:035:0070 за цією, ж адресою ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є співвласниками другої половини будинку за вказаною адресою, а також використовують для своїх потреб суміжну земельну ділянку. В процесі експлуатації будинку Козацькі в значній мірі збільшили свою частину будинку численними прибудовами, розташувавши їх так, що з фасадного боку захопили частину землі під його вікнами, у зв`язку з чим просив допомогти у вирішенні питання встановлення розмежувального паркану між його земельною ділянкою та земельною ділянкою, якою користуються відповідачі (а.с. 40 т.1).

Протоколом узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Ірпінської міської ради № 4/1 від 04 лютого 2021 року вирішено зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 привести межі своєї земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до землевпорядної документації та звільнити земельну ділянку приватної власності площею 0,0047 га, що належить ОСОБА_2 .. Попередити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню владникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених на час незаконного користування ними; приведення земельних ділянок у придатних для використання стан, виключаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб які самовільно зайняли земельні ділянки (а.с. 41 т.1).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 незаконно користуються частиною території земельної ділянки з кадастровим номером :01:035:0070, яка належить позивачу на праві власності, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідачок не перешкоджати йому в перенесенні частини паркану, який знаходиться на земельній ділянці на 3,54 метри в бік ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - на лінію розмежування суміжних земельних ділянок в точку 13 Г.

З такими висновками районного суду колегія суддів не може погодитися, враховуючи наступне.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Частиною шостою статті 106 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник або користувач земельної ділянки має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені вимоги.

Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).

Рішенням узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Ірпінської міської ради № 4/1 від 04 лютого 2021 року, оформленим протоколом №4/1, зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 привести межі своєї земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до землевпорядної документації та звільнити земельну ділянку приватної власності площею 0,0047 га, що належить ОСОБА_2 (а.с.41).

Між тим, у даному рішенні відсутня інформація про те, яку саме належну позивачу частину земельної ділянки, пл. 0,0047 га ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зобов`язано звільнити.

Районний суд зобов`язав відповідачок не чинити перешкоди по перенесенню частини паркану, яка знаходиться на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 , на 3,54 метри в бік ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - на лінію розмежування суміжних земельних ділянок в точку 13 Г, з посиланням на зміст долученого до технічної документації абрису меж земельної ділянки, що міститься на аркуші справи 26, проте свої висновки належними доказами не мотивував та не підтвердив належними доказами.

У мотивувальній частині судового рішення міститься висновки суду про те, що позивач позбавлений можливості користуватися своєю земельною ділянкою в межах точок 12, 13/Г/14,15 у зв`язку із наявністю паркану, який належить відповідачкам та знаходиться, починаючи з точки 12 та йде паралельно лінії 13-14 до точки 15.

Проте такі висновки суду ніякими доказами не обґрунтовано.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір не врахував, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують місце розташування огорожі на земельній ділянці з прив`язкою до геодезичних орієнтирів та яку саме частину земельної ділянки було захоплено відповідачками.

До справи позивачем не долучено висновок земельно-технічної експертизи з питань фактичного розташування огорожі щодо земельних ділянок сторін, складений на підставі положень ст.106 ЦПК України, тоді як позивачу надавалася професійна правова допомога адвоката.

Посилання суду першої інстанції в обґрунтування свого висновку на технічну документацію та схеми земельної ділянки, надані позивачем, є не є належним доказом обставин, які доводить позивач, оскільки вони не містять інформації, яку суд визнав доведеною, а саме інформацію про те, що позивач позбавлений можливості користуватися земельною ділянкою в межах точок 12, 13/Г/14,15 у зв`язку із наявністю паркану, який належить відповідачу та знаходиться, починаючи з точки 12 і йде паралельно лінії 13-14 до точки 15 - та з прив`язкою до якого документу зазначені точки «12-15».

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що позивач належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог не надав, хоча саме на нього покладено обов`язок доведення факту дійсного порушення його права, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити, а оскаржуване рішення суду в задоволеній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки районним судом з`ясовано, що відповідачі вже перенесли паркан на 20 см в бік до своєї ділянки, від`єднавши його від стіни приміщення, що належить позивачу. З огляду на що районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині, зокрема також з підстав того, що позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами вказані позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Самойленка Артема Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2024 року скасувати в задоволеній частині вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позову.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: