Справа № 703/1189/24
17 січня 2025 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Криви Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні,
встановив:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шимановський А.В., звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.11.1989 між ОСОБА_1 та його матір`ю ОСОБА_3 укладено договір дарування. Згідно умов договору дарування ОСОБА_3 дарує позивачу 13/25 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа приміщень якого становить 74,2 кв.м., в тому числі житлова 43,0 кв.м.
08.04.1993, після смерті ОСОБА_3 , позивачем та його сестрою ОСОБА_2 отримано у спадок за законом, у рівних частках кожному, 12/25 частини будинку (по 6/25 кожному), який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач являється власником 6/25 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 , але вона не зареєстрована зараз, та ніколи не була зареєстрована за цією адресою, що підтверджується записами у домовій книзі. Окрім того, не проживає у даному будинку, не приймає участі в його утриманні та збереженні майна, не сплачує кошти на утримання, інтересу до будинку та земельної ділянки, на якій він розташований не проявляє та не підтримує зв`язок із позивачем з 1993 року.
Як стверджує позивач, оскільки саме ним здійснюється догляд за будинком та майном останні 30 років, саме він та його родина сплачують комунальні послуги, за власний кошт проводять внутрішні та зовнішні ремонтні роботи, вважає а необхідне звернутися до суду із позовом про припинення права власності на частку у спільному майні та визнати за позивачем право власності на 6/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2024 року провадження по справі відкрито. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 07 травня 2024 року підготовче провадження по справі закрито. Справа призначена до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі, на задоволенні позову наполягав.
Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подала.
За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача суд ухвалює проводити розгляд справи в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Із змісту ст. 12, 81 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з договору дарування від 28.11.1989, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар 13/25 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла та після її смерті було видано свідоцтво про право на спадщину від 08 квітня 1993 року, згідно якого після її смерті спадкоємцями в рівних частках є її син ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 , про що в матеріали справи надано копію свідоцтва про право на спадщину.
08.04.1993, після смерті ОСОБА_3 , позивачем та його сестрою ОСОБА_2 отримано у спадок за законом, у рівних частках кожному, 12/25 частини будинку (по 6/25 кожному), який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності про ринкову вартість об`єкту нерухомості від 09.11.2023, загальна ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 складає 219 850 грн., та вартість частки відповідача складає 52 764 грн.
Згідно висновку № 07/24-БТ за результатами проведення експертного будівельно- технічного дослідження від 28.02.2024, 6/25 частин будинку, котрі належать відповідачу, неможливо виділити в окреме приміщення, так як це виділення порушує вимоги п. 5.17 та п. 5.19 Державних будівельних норм України ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення».
Неможливість спільного володіння та користування майном обґрунтовується тим, що відповідач у будинку не проживає, не приймає участі в утриманні буинку та збереженні майна, не сплачує кошти на його утримання, інтересу до будинку та земельної ділянки, на якій він розташований не проявляє.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
За змістом ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Норми ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом (стаття 321 ЦК України).
Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частково власністю (стаття 356 ЦК України).
Частиною 1 статті 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.
Актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності.
Так, згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
У частинах 1,3 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт.
Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Тлумачення ч.2 ст.367 ЦК України свідчить, що поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
За положеннями ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.
Наведена вище норма гарантує кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що створюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все. У здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд незалежно від волі інших осіб.
Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 постанови від 04.10.1991№7 з наступними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом.
Можливість проведення виділу або поділу у натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, закон пов`язує з домовленістю співвласників, оформленою письмовим і нотаріально посвідченим договором, або у судовому порядку за відсутності цих обставин.
При цьому, виділ частки майна, що є об`єктом спільної часткової власності, у натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників, а особа набуває право власності на виділене майно з державною реєстрацією такою права у встановлених законом випадках.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що задоволення позову не призведе до порушення майнових прав інших співвласників нерухомого майна, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення в повному обсязі.
На підставі наведеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-266, 268 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні - задовольнити.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 6/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 6/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 .

Головуючий: Ю. В. Крива