КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №757/5387/24-ц Головуючий у 1 інстанції: Матійчук Г. О.
провадження №22-ц/824/4802/2025 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила зобов`язати Державну іпотечну установу вчинити дії, а саме, провести реструктуризацію за кредитним договором №191/П/31/2008/840 від 11.04.2008 року, укладеним між нею та ВАТ КБ «Надра», відповідно до п.п.10 п.7 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону України №1381-ІХ від 13.04.2021 року та здійснити всі обчислення, необхідні для проведення такої реструктуризації.

В обґрунтування позову зазначено, що 11.04.2008 року нею було укладено кредитний договір з ВАТ КБ «Надра», за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 75 681, 86 доларів США строком на 360 місяців зі сплатою процентів 13, 89 % річних; кредит надано для придбання будинку. На виконання положень кредитного договору нею також було укладено з банком договір іпотеки б/н від 11.04.2008 року, предметом іпотеки за яким є той самий житловий будинок.

На підставі мирової угоди, затвердженої 02.06.2020 року Господарським судом м.Києва, та на підставі договору про відступлення прав вимоги до Державної іпотечної установи від ПАТ КБ «Надра», в тому числі перейшло право вимоги за її кредитним договором та договором іпотеки.

08.07.2021 року вона звернулася до відповідача із заявою про реструктуризацію за процедурою, передбаченою Законом України №1381-ІХ від 13.04.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», додавши до неї відповідні документи. У відповідь на заяву відповідач у листі №3525/32 від 02.09.2021 року не надав їй у строк, передбачений п.п.12 п.7 Закону України №1831-ІХ інформацію, передбачену цим же підпунктом, а саме, інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації; новий графік платежів, зазначивши в листі, що рішення про реструктуризацію буде прийняте тільки тоді, коли вона підтвердить можливість здійснення на користь кредитора погашення процентів, нарахованих згідно умов кредитного договору за користування кредитом за період до дня, що передує дню проведення реструктуризації. Надання такого підтвердження позичальником кредитору, як обов`язкова передумова проведення реструктуризації не передбачається Законом України №1831-ІХ, оскільки згідно п.п.6 п.7 цього Закону сплата суми заборгованості із сплати процентів за користування кредитом за період до дня, що передує дню проведення реструктуризації, відбувається за результатами реструктуризації (яка по факту не була розрахована відповідачем і не надана позичальнику в зазначені законом строки).

У зв`язку з незгодою відмови відповідача у проведенні реструктуризації вимушена була звернутися до суду з позовом щодо зобов`язання вчинити певні дії за Законом України «Про споживче кредитування» у порядку захисту прав споживача.

Постановою Київського апеляційного суду від 01.06.2022 року у справі №381/3302/21 за її позовом до Державної іпотечної установи, третя особа - Національний банк України, про захист прав споживача, зобов`язання вчинити дії за Законом України «Про споживче кредитування» (із змінами, внесеними згідно із Законом України №1381-ІХ від 13.04.2021 року), реструктуризацію зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, відповідно до п.7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення», скасовано рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2021 року та позов задоволено частково.

Визнано неправомірною відмову Державної іпотечної установи в проведенні реструктуризації відповідно до Закону України №1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті».

Зобов`язано Державну іпотечну установу вчинити дії, а саме, провести реструктуризацію відповідно до Закону України №1381-ІХ від 13.04.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» за кредитним договором №191/П/31/2008/840, укладеним 11 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та нею. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.10.2023 року їй відмовлено у роз`яснені постанови цього ж суду від 01.06.2022 року. В обґрунтування відмови суд зазначив, що роз`яснення, які просить надати заявник, пов`язані з незгодою з порядком виконання рішення, який, згідно її доводів, застосовується Державною іпотечною установою, і фактично зводяться до зміни та внесення нових даних до судового рішення, що не передбачено законом в порядку надання роз`яснень судового рішення.

Також 13.12.2023 року суд відмовив їй у задоволені заяви про встановлення порядку виконання постанови від 01.06.2022 року, обґрунтувавши відмову тим, що Порядок виконання рішення, який вона просить надати, пов`язаний з незгодою з порядком виконання рішення, який застосовується Державною іпотечною установою. Проте, це не є підставою для зміни способу та порядку виконання рішення суду у розумінні статті 435 ЦПК України, оскільки фактично змінюють рішення суду по суті та змісту зобов`язання, оскільки позов задоволено лише в частині визнання неправомірною відмови Державної іпотечної установи в проведенні реструктуризації відповідно до Закону №1381-ІХ та зобов`язання Державної іпотечної установи вчинити дії, а саме, провести реструктуризацію відповідно до Закону №1381-ІХ за кредитним договором №191/П/31/2008/840, укладеним 11 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та нею.

Посилаючись на наведені обставини, зазначає, що у неї є єдиний спосіб для захисту свого порушеного оправа - це зобов`язання відповідача в судовому порядку провести реструктуризацію за кредитним договором №191/П/31/2008/840, укладеним 11.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та нею відповідно до вимог п.п.10 п. 7 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону України №1381-ІХ від 13.04.2021 року та здійснити всі обчислення, необхідні для проведення такої реструктуризації, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року позов задоволено.

Зобов`язано Державну іпотечну установу провести реструктуризацію за кредитним договором №191/П/31/2008/840 від 11.04.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», відповідно до п.п.10 п.7 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону України №1381-ІХ від 13.04.2021 року, здійснивши обчислення, необхідні для проведення такої реструктуризації.

Стягнуто з Державної іпотечної установи на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

В апеляційній скарзі Державної іпотечної установи з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Скарга обґрунтована тим, що питання реструктуризації кредитної заборгованості вже вирішувалось в судовому порядку, а саме: 17.09.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Державної іпотечної установи (справа №381/3302/2022) про захист прав споживача, зобов`язання вчинити дії відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (із змінами, внесеними згідно із Законом України №1381-IX від 13.04.2021 року), реструктуризацію зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті. 01.06.2022 року постановою Київського апеляційного суду вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково.

20.10.2022 року Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постанову апеляційної інстанції було залишено без змін. На виконання постанови Київського апеляційного суду у справі №381/3302/2022, Державна іпотечна установа провела зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації. В результаті Державна іпотечна установа надіслала повідомлення від 09.02.2023 року №335/32/3 про зміну зобов`язання за результатами проведення реструктуризації та складено і додано до повідомлення новий графік погашення кредиту.

Однак і після проведення реструктуризації кредитної заборгованості ОСОБА_1 не вчинила жодної дії з погашення заборгованості за кредитним договором згідно нового графіка.

23.11.2022 року кредитно-інвестиційним комітетом Державної іпотечної установи (Кредитор) було прийняте рішення про проведення реструктуризації заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №191/11/31/2008/840 від 11.04.2008 року (далі - Договір) за процедурою, передбаченою Законом України №1381-IX від 13.04.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті»

Зважаючи на все вищезазначене, Державна іпотечна установа вважає, що суд першої інстанції був введений в оману, оскільки ОСОБА_1 приховала від суду наступні обставини:

- Державною іпотечною установою була проведена реструктуризація, а саме, 23.11.2022 року було прийняте рішення про проведення реструктуризації заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №191/11/31/2008/840 від 11.04.2008 року (далі - Договір) за процедурою, передбаченою Законом України №1381-IX від 13.04.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» (далі - Закон). Повідомлення про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації від 09.02.2023 року №335/32/3 засобами поштового зв`язку було направлено ОСОБА_1 , відповідно до опису вкладення (трек-номер 922) остання особисто його отримала.

- Вже є рішення між тими ж сторонами про той же предмет.

Підстави для закриття провадження у справі передбачені статтею 255 ЦПК України.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Так, при розгляді справи №381/3302/21, судом апеляційної інстанції встановлено, що 11.04.2008 року позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Комерційний банк «Надра», права вимоги якого в подальшому відступлено на користь відповідача Державної іпотечної установи, було укладено договір про іпотечний кредит № 191/П/31/2008/840 в іноземній валюті з кінцевим терміном повернення 17.04.2038 року, і 08 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до нового кредитора Державної іпотечної установи з заявою про проведення обов`язкової реструктуризації, в якій відповідно до вимог п.п.4 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» зазначено прізвище, ім`я та по батькові позичальника; найменування кредитодавця; інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника; інформація про всі наявні у власності позичальника на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї, розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя). Апеляційний суд враховував, що заяву подано у встановлений законом строк, отримано Державною іпотечною установою 08.07.2021 року за вхідним № 416-з-1, тобто протягом трьох місяців з дня набрання 23.04.2021 року чинності Законом України № 1831-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті».

В заяві позивачем повідомлено Державну іпотечну установу про додержання умов, встановлених п.п.1, п.п.2 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» за її зобов`язаннями для проведення обов`язкової реструктуризації.

Апеляційний суд також прийняв до уваги, що перелік документів, доданих до заяви про реструктуризацію від 08.07.2021 року, відповідає змісту заяви, і що зауважень з приводу неправильності оформлення заяви чи неповноти поданих документів відповідач не висловив, а єдиною підставою для відмови в проведенні обов`язкової реструктуризації була наявність заборгованості за кредитним договором станом на 01.01.2014 року, яка, як було встановлено апеляційним судом в цій справі, станом на день реструктуризації була погашена.

Таким чином, апеляційний суд у справі 381/3302/21 дійшов висновку щодо протиправності відмови відповідача Державної іпотечної установи в проведенні обов`язкової реструктуризації листом від 02.09.2021 року № 3525/32 на ім`я ОСОБА_2 , в якому відповідач просив з метою прийняття остаточного рішення та проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором здійснити погашення простроченої заборгованості, яка обліковувалась за кредитним договором станом на 01.01.2014 року, та повідомити щодо можливості здійснити на користь кредитора погашення процентів, нарахованих за період до дня, що передує дню проведення реструктуризації.

Оскільки норма Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, є нормою імперативною, а відповідач протиправно ухилився від проведення реструктуризації, та в передбачений п.п.12 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» строк 60 днів з дня проведення реструктуризації, тобто, від 08.07.2021 року не здійснив всі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, та не надіслав їх позичальнику, поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем обрано правильний спосіб захисту свого порушеного права, а тому задовольнив цю вимогу позивача.

Разом з тим, задовольняючи вимоги позивача, апеляційний суд не конкретизував на підставі якої конкретної норми Державна іпотечна установа має провести реструктуризацію, що в свою чергу спровокувало неоднозначність виконання відповідачем судового рішення у справі 381/3302/21, і зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 11.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №191/П/31/2008/840 (а.с.13-17), за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 75 681, 86 доларів США строком на 360 місяців зі сплатою процентів 13, 89 % річних; кредит надано для придбання будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання положень кредитного договору був укладений договір іпотеки №б/н від 11.04.2008 року, предметом якого є той самий житловий будинок.

На підставі мирової угоди, затвердженої 02.06.2020 року Господарським судом

м.Києва у справі №910/19158/16, та на підставі договору про відступлення прав вимоги до Державної іпотечної установи від ПАТ КБ «Надра», в тому числі перейшло право вимоги за кредитним договором №191/П/31/2008/840 та договором іпотеки від 11.04.2008 року.

08.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про реструктуризацію за процедурою, передбаченою Законом України №1381-ІХ від 13.04.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», додавши до неї відповідні документи. У відповідь на заяву відповідач у листі №3525/32 від 02.09.2021 року не надав їй у строк, передбачений п.п.12 п.7 Закону України №1831-ІХ інформацію, передбачену цим же підпунктом, а саме: інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації; новий графік платежів, зазначивши в листі, що рішення про реструктуризацію буде прийняте тільки тоді, коли вона підтвердить можливість здійснення на користь кредитора погашення процентів, нарахованих згідно умов кредитного договору за користування кредитом за період до дня, що передує дню проведення реструктуризації. Надання такого підтвердження позичальником кредитору, як обов`язкова передумова проведення реструктуризації не передбачається Законом України №1831-ІХ, оскільки згідно п.п.6 п.7 цього Закону сплата суми заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період до дня, що передує дню проведення реструктуризації, відбувається за результатами реструктуризації (яка по факту не була розрахована відповідачем і не надана позичальнику в зазначені законом строки).

Вказані обставини встановлені рішенням Київського апеляційного суду від 01.06.2022 року у справі 381/3302/21 і в силу ч.4 ст.82 ЦПК України та не підлягають доказуванню.

Вказаною постановою, за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, третя особа - Національний банк України про захист прав споживача, зобов`язання вчинити дії за Законом України «Про споживче кредитування» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України №1381-ІХ від 13.04.2021 року), реструктуризацію зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, відповідно до п.7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення», скасовано рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2021 року та позов задоволено частково (а. с.50-62).

Визнано неправомірною відмову Державної іпотечної установи в проведенні реструктуризації відповідно до Закону України №1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті».

Зобов`язано Державну іпотечну установу вчинити дії, а саме, провести реструктуризацію відповідно до Закону України №1381-ІХ від 13.04.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» за кредитним договором №191/П/31/2008/840, укладеним 11.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 . В решті позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.10.2023 року позивачу було відмовлено у роз`яснені постанови цього ж суду від 01.06.2022 року з підстав фактичної незгоди позивача з порядком виконання рішення, і фактично зводяться до зміни та внесення нових даних до судового рішення, що не передбачено законом в порядку надання роз`яснень судового рішення.

Також 13.12.2023 року суд відмовив позивачу у задоволені заяви про встановлення порядку виконання постанови від 01.06.2022 року обґрунтувавши відмову аналогічними доводами, викладеними у попередній постанові суду, а саме, з незгодою позивача з порядком виконання рішення.

Згідно ч. ч1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до преамбули Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

За ч.2 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям.

Згідно з п.7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», який набрав законної сили 23 квітня 2021 року, зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

- наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

- відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

3) реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

4) у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

Відповідно до п.п.10 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», якщо станом на день проведення реструктуризації наявні одночасно такі умови: у договорі, зобов`язання за яким підлягають реструктуризації відповідно до цього пункту, здійснено заміну кредитора внаслідок відступлення права вимоги; поточний кредитор з причини ненадання йому кредитодавцем, наступними кредиторами, до яких переходили права кредитодавця, всієї інформації про історію здійснення платежів, у тому числі інформації про дату здійснення кожного платежу, суму кожного здійсненого платежу, інформації про призначення кожного здійсненого платежу, суму наявної простроченої заборгованості станом на 1 січня 2014 року за кожним видом наявного грошового зобов`язання, не здійснив протягом 60 днів з дня проведення реструктуризації передбачені підпунктом 9 цього пункту обчислення та/або обчислення наявної станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості (окремо за кожним видом грошового зобов`язання та окремо за простроченими платежами, строк сплати яких відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але які кредитор вимагав повернути достроково у зв`язку з простроченням позичальником платежів); сукупна сума усіх передбачених договором грошових зобов`язань (а саме, непогашених на момент відступлення грошових зобов`язань зі сплати кредиту та зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом), право вимоги за яким відступлено, перевищує розмір плати, сплаченої поточним кредитором за відступлення такого права вимоги, то передбачені підпунктом 9 цього пункту обчислення не здійснюються. При цьому грошові зобов`язання позичальника перед таким поточним кредитором зменшуються на суму такого перевищення у зазначеній черговості за наведеною формулою.

За п.п.12 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя або заставодавця у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника, заяви про проведення відповідно до цього пункту реструктуризації. Кредитор зобов`язаний не пізніше 60 днів з дня реструктуризації здійснити всі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, та надіслати позичальнику, поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів). Також відповідна інформація у письмовому вигляді безоплатно надається зазначеним особам особисто на їхню вимогу.

При розгляді справи №381/3302/21, судом апеляційної інстанції встановлено, що 11.04.2008 року позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Комерційний банк «Надра», права вимоги якого в подальшому відступлено на користь відповідача Державної іпотечної установи, було укладено договір про іпотечний кредит №191/П/31/2008/840 в іноземній валюті з кінцевим терміном повернення 17.04.2038 року, і 08 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до нового кредитора Державної іпотечної установи з заявою про проведення обов`язкової реструктуризації, в якій відповідно до вимог п.п.4 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» зазначено прізвище, ім`я та по батькові позичальника; найменування кредитодавця; інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника; інформація про всі наявні у власності позичальника на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї, розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя). Апеляційний суд враховував, що заяву подано у встановлений законом строк, отримано Державною іпотечною установою 08.07.2021 року за вхідним №416-з-1, тобто протягом трьох місяців з дня набрання 23.04.2021 року чинності Законом України №1831-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті».

В заяві позивачем повідомлено Державну іпотечну установу про додержання умов, встановлених п.п.1, п.п.2 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» за її зобов`язаннями для проведення обов`язкової реструктуризації.

Апеляційний суд також прийняв до уваги, що перелік документів, доданих до заяви про реструктуризацію від 08.07.2021 року, відповідає змісту заяви, і що зауважень з приводу неправильності оформлення заяви чи неповноти поданих документів відповідач не висловив, а єдиною підставою для відмови в проведенні обов`язкової реструктуризації була наявність заборгованості за кредитним договором станом на 01.01.2014 року, яка, як було встановлено апеляційним судом в цій справі, станом на день реструктуризації була погашена.

Таким чином, апеляційний суд у справі 381/3302/21 дійшов висновку щодо протиправності відмови відповідача Державної іпотечної установи в проведенні обов`язкової реструктуризації листом від 02.09.2021 року №3525/32 на ім`я ОСОБА_2 , в якому відповідач просив з метою прийняття остаточного рішення та проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором здійснити погашення простроченої заборгованості, яка обліковувалась за кредитним договором станом на 01.01.2014 року, та повідомити щодо можливості здійснити на користь кредитора погашення процентів, нарахованих за період до дня, що передує дню проведення реструктуризації.

Оскільки норма Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, є нормою імперативною, а відповідач протиправно ухилився від проведення реструктуризації, та в передбачений п.п.12 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» строк 60 днів з дня проведення реструктуризації, тобто від 08.07.2021 року не здійснив всі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, та не надіслав їх позичальнику, поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем обрано правильний спосіб захисту свого порушеного права, а тому задовольнив цю вимогу позивача.

Разом з тим, задовольняючи вимоги позивача, апеляційний суд не конкретизував на підставі якої конкретної норми Державна іпотечна установа має провести реструктуризацію, що в свою чергу спровокувало неоднозначність виконання відповідачем судового рішення у справі 381/3302/21, і зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п.4 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний із застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, а саме ст. 2 ЦПК України, згідно з якою завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною другою вказаної статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі

№ 910/18036/17.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: