РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/23451/23

Провадження № 22-ц/4815/92/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власик Вікторії Яківни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2024 року у складі судді Тимощука О.Я., ухвалене в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16.03.2021 року у справі № 569/12150/20. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час син ОСОБА_4 досяг повноліття та навчається на першому курсі Національного університету водного господарства та природокористування денної форми навчання, форма навчання платна, стипендію не отримує, період навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2026 року. Стверджувала, що в досудовому порядку угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто, відповідач відмовляється добровільно сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, але не більше ніж до досягнення сином 23-річного віку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2024 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання в розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із 04 грудня 2023 року і до закінчення дитиною навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Стягнуто з ОСОБА_2 в прибуток держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073 гривні 60 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей, які продовжують навчання, на період цього навчання до досягнення ними 23-річного віку при умові матеріальної можливості надавати таку допомогу та обґрунтоване тим, що відповідач має матеріальну спроможність надавати утримання своєму повнолітньому синові, який продовжує навчання, навчається на денній формі навчання та позбавлений можливості самостійно себе утримувати.

Вважаючирішення суду першої інстанції незаконним, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 адвокат Власик Вікторія Яківна оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі доводить, що визначений місцевим судом розмір аліментів на утримання повнолітнього сина її довірительки, який продовжує навчання, є недостатнім для задоволення потреб, які той має у зв`язку з навчанням, а саме: витрати на повноцінне харчування, одяг, взуття, інші побутові потреби людини, витрати на доїзд до місця навчання і назад, витрати на навчальне приладдя тощо. Додає, що на відміну від позивачки, заробіток якої становить 12500 грн. в місяць, з якого та оплачує комунальні послуги за квартиру, в якій проживає син ОСОБА_4 , відповідач має суттєво вищий дохід від 60000 грн щомісячно, що дозволяє йому надавати синові утримання у заявленому в позові розмірі. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь її довірительки аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини його заробітку.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Ромашко Людмила Григорівна вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку про відмову в її задоволенні.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 19.10.2005 року.

Сторони проживають окремо, шлюб між ними розірвано. Ця обставина визнається обома сторонами.

З довідки НУВГП № 302 від 24 жовтня 2023 року вбачається, що син сторін по справі ОСОБА_3 є студентом І курсу навчання спеціальності 051 «Економіка» Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту Національно університету водного господарства та природокористування (IV рівень акредитації). Форма навчання денна, платна. Стипендію не отримує. Термін навчання з 01.09.2023 року по 30.03.2026 року.

З Договору № 12002052 про надання платної освітньої послуги від 15 серпня 2023 року Національного університету водного господарства та природокористування вбачається, що замовником освітньої послуги для здобуття вищої освіти ОСОБА_3 є відповідач ОСОБА_2 .

Згідно п. 3 вищевказаного Договору замовник освітньої послуги, тобто ОСОБА_2 , зобов`язаний своєчасно вносити плату за надання платної освітньої послуги в розмірах, у терміни та в порядку, встановленому цим договором. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 178 000,00 грн. (п. 1 розділу ІІІ договору).

На виконання вказаного Договору № 12002053 про надання платної освітньої послуги відповідачем ОСОБА_2 здійснено оплату послуг за навчання ОСОБА_3 на загальну суму 45 009,00 грн., що підтверджується квитанціями від 25.08.2023 року на суму 14 759,00 грн., від 02.01.2024 року на суму 14 750,00 грн. та від 30.08.2024 року на суму 15 500,00 грн.

Судом встановлено, що син сторін по справі ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач ОСОБА_2 , що слідує з Витягу з реєстру територіальної громади № 2023/006142793 від 08.08.2023 року та Витягу з Державного реєстру речових прав № 350418552 від 14.10.2023 року.

Платіжними інструкціями від 07.12.2023 року, 02.01.2024 року, 06.02.2024 року, 01.03.2024 року, 05.04.2024 року, 03.05.2024 року, 06.06.2024 року, 06.07.2024 року, 08.08.2024 року та від 06.09.2024 року підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 щомісячно з грудня 2023 року по вересень 2024 року включно перераховував на банківський рахунок синові ОСОБА_3 по 4 000,00 грн. як сплату аліментів.

З Договору про навчання в Рівненській автошколі ТСО України від 07.03.2024 року та платіжної інструкції від 07.03.2024 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 оплатив навчання сина ОСОБА_3 на здобуття права водіння транспортними засобами категорії В. Крім того, 08.03.2024 року ОСОБА_2 перерахував на банківський рахунок ОСОБА_3 600,00 грн. в рахунок оплати за медичну довідку згідно договору про навчання.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначала, що син ОСОБА_4 у зв`язку з навчання у вищому навчальному закладі потребує витрат на проїзд до навчального закладу, на навчальне приладдя, а також повноцінне харчування, одяг та взуття, інші витрати для забезпечення побутову та навчання.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зібраними у справі доказами встановлено, що син сторін на час постановлення рішення досяг 18-річного віку, навчається у вищому учбовому закладі на стаціонарній формі навчання, потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, а також у зв`язку з оплатою проїзду до місця навчання і назад, придбанням необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості.

Що стосується такого обов`язкового складника для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, як можливість у батьків надавати матеріальну допомогу, то апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровою особою працездатного віку. На момент розгляду справи проходить військову службу в Збройних Силах України поза межами Рівненської області, а його щомісячне грошове забезпечення складає 60 000,00 грн. і більше.

Судом першої інстанції відповідач був допитаний в якості свідка та надав суду показання про те, що аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , що стягувалися за рішенням суду, сплачував на рахунок позивачки ОСОБА_1 вчасно, у зв`язку з чим виконавче провадження було закінчене. В подальшому домовився із сином, що буде кожного місяця перераховувати йому на банківську картку по 4 000,00 грн. та оплачувати йому навчання, а також додатко ві витрати, які він буде потребувати. Свій батьківський обов`язок виконує, оплатив за перший рік навчання в НУВГП, оплатив за навчання водіння, також купив синові дорогого телефона, щомісячно перераховує кошти на банківську картку сина, сплачує синові страховий поліс. З сином спілкується в основному по телефону, по можливості зустрічається з ним, оскільки на даний час проходиться військову службу за межами Рівненської області. Син проживає в його квартирі, що належить йому на праві власності, позивачка проживає разом зі своїм співмешканцем окремо. Заперечив щодо сплати ОСОБА_1 аліментів на утримання сина, бо вона хоче за його рахунок влаштувати своє життя. Ствердив, що утримує та має намір і в подальшому утримувати сина, поки той навчається.

Обставини утримання відповідачем сина ОСОБА_4 , оплати ним навчання останнього у вузі знайшли своє підтвердження також і документальними доказами, зазначеними вище.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулює, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість рішення місцевого суду щодо часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку, та враховує, що наявних обставин сума такого утримання становитиме від 6 тис. гривень до 13 тис. гривень, що з урахуванням допомоги матері за принципом рівності батьків по утриманню дітей буде достатньою сумою для утримання сина сторін під час його навчання та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів, а також їхнього сина.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власик Вікторії Яківни залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Боймиструк С. В.