Справа № 346/1001/24
Провадження № 22-ц/4808/118/25
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М, Луганської В.М,

секретар Струтинська Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Атаманюка Володимира Михайловича на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

28 лютого 2024 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.07.2021 року між сторонами укладено договір про надання кредиту № 361671-КС-001. За його умовами позивач, як кредитодавець надає відповідачу, як позичальнику, грошові кошти у розмірі 24 000, 00 грн., а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

06.10.2021 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору, відповідно до умов якої позивач надав відповідачу додаткового кредит в сумі 9 000, 00 грн., комісія 1 350, 00 грн.

16.12.2021 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до Договору № 361671-КС-001, відповідно до умов якої позивач надав відповідачу додатково кредит в сумі 6 000, 00 грн., комісія 900, 00 грн.

Також 31.03.2023 року між сторонами укладено додаткову угоду №3 до вказаного договору, в якій виклали розділ «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 02.02.2024 року»; також сторони домовились внести зміни в п. 1 Договору та викласти розділ «Строк кредиту» в новій редакції, а саме «Строк Кредиту: 925 днів».

На час подачі даного позову (28.02.2024 р.) відповідач лише частково сплатила позивачу заборгованість в сумі 67 948, 23 грн.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань виникла заборгованість в сумі 92 520, 75 грн., з яких:

-21 860, 03 грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту;

-70 660, 72 грн. суми прострочених платежів по процентах;

-0, 00 грн. суми прострочених платежів за комісією.

За вказаних обставин, позивач просив стягнути з відповідача вищезазначену суму кредитної заборгованості та понесені судові витрати на сплату судового збору.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 361671-КС-001 від 23.07.2021 року в загальному розмірі 92 520 гривень 75 копійок та судові витрати в розмірі 2422 гривні 40 копійок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Атаманюк В.М. подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що 23.07.2021 року між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у розмірі 24 000,00 грн. Стверджує, що за даним кредитним договором відповідач регулярно сплачувала кошти, про що безпосередньо свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості. Окрім того, між сторонами до вказаного кредитного договору укладено додаткові угоди. Даний факт підтверджується Додатковою угодою №1 від 06.10.2021 р. (згідно якої відповідач отримала додаткові кошти від позивача у розмірі 9000 гривень), Додатковою угодою №2 від 16.12.2021 р. (згідно якої відповідач отримала додаткові кошти від позивача у розмірі 6000 гривень). Згідно останньої укладеної додаткової угоди №2 від 16.12.2021 р., орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становила 56 671,51 гривень (сукупність тіла кредиту разом із нарахованими процентами за договором №361671-КС-001). Скаржник зазначає, що після укладення останньої додаткової угоди №2 від 16.12.2021 р., ОСОБА_1 , згідно із розрахунком заборгованості за кредитом, сплачувала деякі кошти позивачу за наданий їй кредит, а саме: 30.12.2021 року - 4720 грн.; 13.01.2022 року - 4720 грн.; 27.01.2022 року - 4720 грн.; 12.02.2022 року - 4749,16 грн.; 06.01.2023 року - 1000 грн.; 23.03.2023 року - 500 грн. Отже, сума коштів, яку відповідач сплатила позивачу за кредитним договором №361671-КС-001 після укладення останньої додаткової угоди №2 від 16.12.2021 р. становила 20 409,16 грн.

Таким чином, 56 671,51 грн. - сума боргу, яка підлягала сплаті позивачу після укладення останньої додаткової угоди №2 від 16.12.2021 р., а 20 409,16 грн. - сума, яку відповідач сплатила позивачу після 16.12.2021 р. - по даний час, тому 36 262,35 грн. - сума боргу, яка на даний час є у відповідачки за кредитним договором №361671-КС-001 і відповідно, підлягає стягненню судом.

Щодо додаткової угоди №3 від 31.03.2023 року, скаржник стверджує, що ОСОБА_1 таку додаткову угоду не підписувала. Адже з особистого кабінету відповідача вбачається, що додаткова угода №3 від 31.03.2023 р. та таблиця обчислення від 31.03.2023 р. підписана кваліфікованим електронним підписом Кредитодавця ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА". Тобто, фактично підтверджується той факт, що додаткова угода № 3 від 31.03.2023 р. підписана лише однією стороною кредитодавцем.

Отже, апелянт вважає, що поданий ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» позов до ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, оскільки нарахована позивачем сума боргу є некоректною та неправомірною.

Просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року та прийняти нове, яким частково задовольнити вимоги позивача, стягнувши з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 36 262,35.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Бізнес Позика» не надходив, відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (т.2 а.с. 44)

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд встановив, що 23.07.2021 року між сторонами укладено договір про надання кредиту № 361671-КС-001.

Договір укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця - https://my.bizpozyka.com/. Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання вказаного кредиту. За його умовами позивач, як кредитодавець надає відповідачу, як позичальнику, грошові кошти у розмірі 24 000, 00 грн., а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Того ж дня позивач перерахував відповідачу на її особистий банківських рахунок вказану суму (т. а. с. 82).

06.10.2021 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору, відповідно до умов якої позивач надав відповідачу додаткового кредит в сумі 9 000, 00 грн., комісія 1 350, 00 грн. (т.1 а. с. 55-57).

Того ж дня позивач перерахував відповідачу на її особистий банківських рахунок вказану суму (т.1 а. с. 92).

16.12.2021 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до Договору № 361671-КС-001, відповідно до умов якої позивач надав відповідачу додатково кредит в сумі 6 000, 00 грн., комісія 900, 00 грн. (т.1 а. с. 65-67).

Того ж дня позивач перерахував відповідачу на її особистий банківських рахунок вказану суму (т.1 а.с.93).

Зазначені перекази коштів здійснено на рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця - https://my.bizpozyka.com, що підтверджується витягом з анкети клієнта ОСОБА_1 .

Також 31.03.2023 року між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до вказаного договору, в якій виклали розділ «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 02.02.2024 року»; також сторони домовились внести зміни в п. 1 Договору та викласти розділ «Строк кредиту» в новій редакції, а саме «Строк Кредиту: 925 днів» (т.1 а. с. 71-73).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 14.02.2024 року за кредитним договором № 361671-КС-001 від 23.07.2021 року, відповідач лише частково сплатила позивачу заборгованість в сумі 67 948,23 грн. Отже, станом на 14.02.2024 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором становить 92 520,75 грн., з яких 21 860,03 грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту; 70 660,72 грн. суми прострочених платежів по процентах; 0 грн. суми прострочених платежів за комісією (т.1 а.с. 27-39)

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами було укладено електронний договір, за яким відповідачем було отримано фінансові послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Взявши на себе обов`язок з повернення кредитних коштів, сплати процентів за їхнє використання та комісії, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного абоГосподарського кодексів Україниможе мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст.205,207 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначеніЗаконом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

У відповідності до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд в Постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 також підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Судовим розглядом справи встановлено, що 23.07.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 361671-КС-001, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-8517 (23.07.2021 14:02:39) (т.1 а.с.131-133) та підтверджується Візуальною формою послідовності дій Клієнта (т.1 а.с 86-87).

Крім того між сторонами до вищевказаного договору було укладено ряд додаткових угод, а саме: 06.10.2021 року додаткова угода №1 підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-7501 (06.10.2021 15:09:37) (т.1 а.с.46-48); 16.12.2021 року додаткова угода №2 підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-2161 (16.12.2021 19:26:40) (т.1 а.с.62-67); 31.03.2023 року додаткова угода №3 підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0369 (31.03.2023 12:38:18) (т.1 а.с.68-70). Укладення додаткових угод до договору про надання кредиту № 361671-КС-001 в електронній формі між сторонами підтверджується також наявними Візуальними формами послідовності дій Клієнта - ОСОБА_1 (т.1 а.с.83-84, 134-135, 89-90).

Таким чином, встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що договір про надання кредиту № 361671-КС-001 та додаткові угоди №1, №2 та №3 підписані відповідачем електронними підписами одноразовими ідентифікаторами у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».

У доводах апеляційної скарги скаржник посилається на те, що з наданих суду першої інстанції скриншотів з особистого кабінету ОСОБА_1 (т.1 а.с.158-159) вбачається, що додаткова угода №3 від 31.03.2023 р. та таблиця обчислення від 31.03.2023 р. підписані лише кваліфікованим електронним підписом Кредитодавця, а будь-яке підтвердження використання електронного цифрового підпису при підписанні додаткової угоди №3 від 31.03.2023 р. зі сторони відповідача відсутнє. Тому додаткову угоду №3 від 31.03.2023 р до договору про надання кредиту № 361671-КС-001 ОСОБА_1 не підписувала.

Проте вказані обґрунтування апеляційної скарги є безпідставними.

Так, на підтвердження укладення додаткової угоди №3 до договору про надання кредиту № 361671-КС-001 від 23.07.2021 р. позивачем надано саму додаткову угоду №3 та послідовність дій при укладенні цієї додаткової угоди, з яких вбачається, що клієнт, використовуючи свій номер телефону, ввійшла в особистий кабінет, сформувала запит, ознайомилася та підписала паспорт споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором UA-7883, ознайомилася та акцептувала умови оферти, шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання додаткової угоди №3 одноразовим ідентифікатором UA-0369 (т.1 а.с.68-70, 89-90).

Позивачем доведено укладення додаткової угоди №3 до кредитного договору № 361671-КС-001 між сторонами.

Тому встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання кредиту та три додаткові угоди до нього у формі електронних документів з електронними підписами сторін, а із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася.

Таким чином, доводи скаржника щодо не підписання ОСОБА_1 додаткової угоди №3 від 31.03.2023 року повністю спростовуються матеріалами справи.

На існування між сторонами кредитних правовідносин, а також ознайомлення з умовами договору вказує також і часткове виконання позичальником свого обв`язку у вигляді здійснення нею чергових платежів (т.1 а.с.221-239).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору строк кредиту становив 24 тижні; процентна ставка в день - 0,86587576, фіксована; комісія за надання кредиту - 3600,00 грн; термін дії договору - до 07.01.2022 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 52 800,00 грн; орієнтовна річна процентна ставка - 3599,19 процентів (т.1 а.с.131-133).

Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами (стаття 1048 ЦК України).

Надалі 06.10.2021 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору, відповідно до умов якої позивач надав відповідачу додатково кредит в сумі 9 000, 00 грн., комісія 1 350, 00 грн. Встановлено, що після збільшення загальна сума ориманого та неповернутого кредиту складатиме 28 814,65грн, строк кредиту продовжено на 75 днів, а термін дії договору до 23.03.2022 року, орієнтовна реальна річна процента ставка 2357,83 процентів, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 58 663,28 грн.(а. с. 46-48).

16.12.2021 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до Договору № 361671-КС-001, відповідно до умов якої позивач надав відповідачу додатково кредит в сумі 6 000, 00 грн., комісія 900, 00 грн. Встановлено, що після збільшення загальна сума ориманого та неповернутого кредиту складатиме 28 321,40грн, строк кредиту продовжено на 71 день, а термін дії договору до 02.06.2022 року, орієнтовна реальна річна процента ставка 2194,63 процентів, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 56 671,51 грн. (а. с. 62-64).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з моменту укладення договору і до 02.06.2022 року відповідач частково здійснювала оплати в рахунок заборгованості. Станом на 02.06.2022 року розмір заборгованості складав 46 014,27 грн і до 31.03.2023 року позивачем не було здійснено додаткових нарахувань в рахунок суми боргу. Крім того ОСОБА_1 06.01.2023 року та 23.03.2023 року здійснила оплати в сумі 1000 грн та 500 грн відповідно, внаслідок чого сума боргу зменшилась до 44 514,27 грн (т.1 а.с.27-39).

31.03.2023 року між сторонами укладено додаткову угоду №3 до вказаного договору, де пунктом 1 визначено: «Позичальник підписанням цієї Додаткової угоди підтверджує наявність у нього заборгованості перед Кредитодавцем за Договором, станом на 31.03.2023, в розмірі 44 514,27грн., що включає: суму Кредиту 21 860,03грн.; проценти за користування Кредитом 22 654,24грн.; комісія за надання Кредиту 0 грн. Пунктом 2 даної додаткової угоди сторони погодили суму списання по процентах за користування кредитом у розмірі 9440,00 грн. Погодили, що сума заборгованості станом на 31.03.2023 року складає 35 074,27 грн. Сторони домовились встановити процентну ставку за користування кредитом в наступному розмірі: з 31.03.2023 року до 23.06.2023 року (включно) діє пільгова ставка 0,6494068% в день, якщо позичальник протягом вказаного періоду здійснює платежі по графіку платежів вчасно або з максимальною затримкою до трьох днів. У разі, якщо строк прострочення чергового платежу в вказаний вище період становитиме більше трьох днів, то з четвертого дня прострочення платежу і до 23.06.2023 року (включно) процентна ставка становитиме 0,86587576% в день; з 24.06.2023 року 0,86587576% в день., фіксована. Крім того виклали розділ «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 02.02.2024 року»; також сторони домовились внести зміни в п. 1 Договору та викласти розділ «Строк кредиту» в новій редакції, а саме «Строк Кредиту: 925 днів» (т.1 а.с.68-70).

На підставі викладеного вбачається, що розрахунок заборгованості (т.1 а.с.27-39), наданий банком по кредитному договору № 361671-КС-001 повністю відповідає умовам Договору та укладеним до нього додатковим угодам №1, №2, №3, а також положенням ст.ст. 536, 1054, 1056-1 ЦК України, сума заборгованості підтверджена належними та достатніми доказами та не спростована відповідачем.

Отже, обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 92 520, 75 грн., з яких 21 860, 03 грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту; 70 660, 72 грн. суми прострочених платежів по процентах; 0, 00 грн. суми прострочених платежів за комісією.

Враховуючи те, що відповідач зобов`язання за кредитним договором щодо внесення щомісячного платежу належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика».

Правильно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність позивачем факту укладання договору та додаткових угод до нього, отримання позичальником грошових коштів на погоджених нею умовах фінансового кредиту шляхом підписання одноразовим ідентифікатором та не виконання відповідачем свого обов`язку по своєчасному поверненню кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять вказівку на обставини, які б свідчили про їх помилковість.

Так, у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосується переоцінки доказів. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Атаманюка Володимира Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 січня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.М. Луганська