ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1447/25 Справа № 192/339/24 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Лопаковій А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Солонянського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року стягнуто в дохід Державного бюджету України з ОСОБА_1 штраф за невиконання процесуальних обов`язків в розмірі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908,40 грн.

Роз`яснено позивачу, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин суд стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості в якості доказів такого змісту:

-Чи здійснювався перетин державного кордону (виїзд чи в`їзд) ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Жданове, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянка України, за період з 20 лютого 2021 року по 30 жовтня 2024 року?

-Якщо так здійснювався перетин кордону з метою виїзду, то до якої держави здійснювався такий виїзд?

Роз`яснено керівнику Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, що особи, які не мають можливості подати доказ, який вимагає суд, взагалі або у встановлені судом строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені ЦПК України. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Ухвалено, що докази, що витребувані судом надати суду в строк до 20 листопада 2024 року.

Ухвалено відкласти розгляд справи до 27 листопада 2024 року до 10 год. 30 хв., виклик сторін повторити (а.с. 44 виділених матеріалів справи №192/339/24).

Ухвала суду мотивована тим, що ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року, явку позивача визнано обов`язковою. При цьому позивач в судове засідання не з`явився, доказів на підтвердження причини неявки суду не надав, хоча повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином завчасно.

Разом з цим, суд першої інстанції вважав за необхідне, з метою дотримання прав відповідача на участь в судовому розгляді, яка, враховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні, у зв`язку з повномасштабною агресією Російської федерації запроваджено «воєнний стан», і відповідач, з метою забезпечення особистою безпеки могла залишити межі України, а також положень ст. 130 ЦПК України, витребувати з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про перетин відповідачкою державного кордону України за період з 20 лютого 2021 року по 30 жовтня 2024 року, оскільки судом неодноразово направлялись судові повістки на зареєстровану адресу проживання відповідача, і вказані судові повістки повертались на адресу суду без вручення з відміткою на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою або за закінченням терміну зберігання або вибула».

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Меніка В.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив її скасувати (а.с.45-48 виділених матеріалів справи №192/339/24). Зазначив, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання явки позивача в судове засідання у даній справі обов`язковою, оскільки суд апеляційної інстанції у цій же справі вже надавав оцінку аналогічнім підставам, викладеним в ухвалі Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року та своєю постановою від 22 липня 2024 року вирішив, що підстав, передбачених ч.5 ст. 223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України щодо застосування процесуальних наслідків неявки позивача в судове засідання не було, враховуючи подання стороною позивача заяви про розгляд справи за його відсутності, в якій, до того ж, він наполягав на підтриманні позовних вимог та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення.

Разом з цим скаржник зазначив, що суд першої інстанції безпідставно вирішив відкласти розгляд справи на підставі п.5 ч.2 ст. 223 ЦПК України для чергового виклику відповідача в судове засідання, а також припустив, що відповідач могла виїхати за межі України, у зв`язку із введенням на території України воєнного стану з повномасштабним вторгненням росії на територію України, вважав за необхідне перевірити шляхом витребування відомостей з прикордонної служби за період з 20 лютого 2021 року, тоді як позов поданий 20 лютого 2024 року. Суд першої інстанції не зазначив, яким чином при ухваленні заочного судового рішення будуть порушені права відповідача та з яких причини належить встановлювати чи перетинала вона кордон України.

Відповідач, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалась та відзиву на апеляційну скаргу не подавала, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду скасувати з наступних підстав.

Так, притягуючи позивача до відповідальності у зв`язку із невиконанням ним процесуальних обов`язків щодо обов`язкової явки в судове засідання у вигляді накладання штрафу, передбаченого п.1 ч.1 ст. 148 ЦПК України, суд першої інстанції дійсно не звернув уваги на наявність заяви ОСОБА_1 , поданої через його представника адвоката Меніка В.В. в системі Електронний суд 04 березня 2024 року, в якій позивач просив розглянути справу за його відсутності, вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі, посилаючись на неможливість особисто брати участь в судових засіданнях.

Проте з такими висновками суду колегія суддів погодитись не може, зважаючи на наступне.

У відповідності до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Колегія суддів наголошує, що у разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами статей 223,257 ЦПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності (до такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 05 червня 2020 року у справі №910/16978/19 та від 16 жовтня 2020 року у справі №910/8816/19).

При цьому, саме у разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і лише в тому разі, якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд може визнати явку позивача обов`язковою та викликати його у судове засідання.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів підставі, які б перешкоджали розгляду справи на підставі заяви позивача та за для чого виникла гостра необхідність визнання його явки до суду обов`язковою, а тому колегія суддів приймає доводи скаржника щодо відсутності такої необхідності, враховуючи наявність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності та викладення в ній своєї позиції щодо позовних вимог та відсутності заперечень щодо ухвалення заочного рішення суду по суті справи.

Інша частина ухвали суду першої інстанції стосується з`ясування місцезнаходження відповідача, що, на думку суду, потребувало запиту до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, хоча судові повістки надсилались судом першої інстанції на адресу відповідача та повертались на адресу суду без вручення з відміткою на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою або за закінченням терміну зберігання або вибула» (а. с. 44, 57, 67, 111, 120, 126), як про це зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.4,10 ст. 130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Доводи скаржника в цій частині апеляційної скарги також приймаються колегією суддів до уваги, адже суд першої інстанції не позбавлений можливості розглянути справи за відсутності відповідача, належним чином повідомленого, хоча б і в такий спосіб, в заочному порядку, передбаченому ч.4 ст. 233 ЦПК України та за умов, встановлених ст. 280 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції безпідставно застосував до позивача відповідальність за невиконання процесуального обов`язку щодо обов`язкової явки в судове засідання без видимих на те підстав, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та що є підставою для застосування норм ст. 376 ЦПК України та скасування ухвали суду від 30 жовтня 2024 року, як такої, що порушує право позивача на своєчасний та об`єктивний розгляд справи про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги є слушними та такими, що засновуються на процесуальних нормах права, визначених ЦПК України, з чим колегія суддів погоджується.

За таких обставин, суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції є помилковою.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому ухвала підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу - скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна