СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/1172/25
27 січня 2025 року м. Київ
Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кравченка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Бондарчук М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,
І. Позиції учасників справи
29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.
Позов обґрунтований тим, що:
- з 16 серпня 2008 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі;
- позивачка і відповідач є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- на сьогодні діти проживають разом з позивачкою;
- ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.
У зв`язку з наведеним просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.
У судове засідання позивачка не з`явилася. 27 січня 2025 року, до початку розгляду справи по суті, позивачка подала заяву, у якій просила справу розглядати без її участі. Позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.
Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом отримання судових повісток-повідомлень поштового зв`язку (а.с. 33, 35).
Відзив на позовну заяву відповідач не подав.
ІІ. Процесуальні дії суду
05 листопада 2024 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху з підстав неналежного оформлення позовної заяви.
06 грудня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання на 26 грудня 2024 року.
У зв`язку з неявкою відповідача, судове засідання, призначене на 26 грудня 2024 року, суд відклав на 27 січня 2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, а також ураховуючи те, що позивачка проти ухвалення заочного рішення не заперечила, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІІІ. Обставини, які встановив суд
Відповідно до заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 вересня 2011 року в справі № 2-4567/2011р., що набрало законної сили 16 вересня 2011 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16.08.2008 у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 996, розірваний (а.с. 3).
Позивачка і відповідач є батьками двох дітей:
- неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 14.08.2009, актовий запис № 2548 (а.с. 11);
- малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 18.05.2017, актовий запис № 1126 (а.с. 4).
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади від 29.10.2024 № 2024/013029173 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 21 вересня 2017 року (а.с. 10).
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади від 29.10.2024 № 2024/013051255 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 21 вересня 2017 року (а.с. 8).
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади від 29.10.2024 № 2024/013029436 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 21 вересня 2017 року (а.с. 9).
ІV. Мотиви суду
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
Способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку (пункти 2 частини другої статті 18 СК України).
Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 51 Конституції України встановлює обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частини перша-третя статті 181 СК України).
Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.
Системне тлумачення зазначених норм свідчить, що:
- право на одержання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина;
- обов`язок батьків утримувати дитину є безумовним. Його виконання не може залежати від будь-яких чинників чи обставин, як-то: відсутність доходу у платника аліментів, відсутність вини платника аліментів, наявність виконавчого документа на примусовому виконанні, наявність інших дітей, у тому числі повнолітніх;
- СК України визначає єдину підставу звільнення платника від сплати аліментів - наявність у дитини такого доходу, який повністю забезпечує її потреби та перевищує дохід кожного з батьків, що підтверджено рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).
Згідно із ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
V. Оцінка і висновки суду
У справі, що розглядається:
- 29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 01 жовтня 2024 року;
- надані ОСОБА_1 докази беззаперечно підтверджують, що неповнолітні діти сторін зареєстровані і проживають разом із нею, тому позивачка вправі вимагати покладення на відповідача аліментних зобов`язань;
- визначений ОСОБА_1 розмір аліментів узгоджується з приписами сімейного законодавства, є прийнятним і реальним до виконання;
- ОСОБА_2 у судове засідання двічі не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не подав відзиву на позов та не навів суду будь-яких аргументів, якщо у нього такі існували, що спростовують доводи позивачки і надані нею докази в обґрунтування позовних вимог. Доказів звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання дітей матеріали справи не містять.
З урахуванням обставин, визначених у ст. 182 СК України, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача аліментів у заявленому розмірі забезпечить ефективний захист порушеного права позивачки на утримання дітей, що свідчитиме про вирішення завдань цивільного судочинства.
- не врахувала, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
- всупереч приписам СК України визначила кінцевою датою стягнення аліментів повноліття дітей, а не найстаршої дитини;
- не надала доказів ужиття заходів щодо одержання з відповідача аліментів за минулий період та доказів ухилення відповідача від їх сплати.
З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково.
VІ. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнені позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Отже, за подання цього позову позивачка звільнена від сплати судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яка є чинною на час ухвалення рішення суду, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.
Доказів звільнення відповідача від сплати судового збору матеріали справи не містять.
За таких обставин, судовий збір у сумі 1211,20 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 273, 280, 282, 288, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітньої дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 (однієї третини) з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).
Повне рішення суду складене 27 січня 2025 року.
Суддя Ю.В. Кравченко