№ 317/6868/23
№/п 2/317/26/2025

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ачкасова О.М.

при секретарі Фененко М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя у спрощеному позовному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12.08.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200086360 щодо кредитування (кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору на умовах повернення, платності, строковості банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 20900 грн. на строк користування з 12.08.2014 по 20.05.2017, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування кредитом. 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитним договором. Станом на 23.11.2023 загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 60187,03 грн., з яких: 20183,78 грн. заборгованість за кредитом; 40003,25 грн. заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом на дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору-реєстрі кредитних договорів. Позивач зазначає, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 200086360 від 12.08.2014, становить 60187,03 грн., сума збитків з урахуванням 3% річних - 6032,96 грн., сума збитків інфляційних витрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 29940,99 грн., разом заборгованість становить 96160,98 грн. Позивач вважає, що, оскільки кредитний договір укладений терміном на 5 років, а договір факторингу укладений у 2020 році - то станом на 2023 р. строки позовної давності пропущені з поважних причин, та у зв`язку із чим, позивач був вимушений звернутися до суду та просив суд поновити строк позовної давності, стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 96160,98 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, у якій просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача, просив позов задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи без участі відповідачки та її представника, крім того, надавав відзив, зазначив, що стороною відповідача в раніше поданих документах зазначалось, що позовні вимоги є недоведеними належними та допустимими доказами, відтак є необґрунтованими і безпідставними. Крім того, враховуючи, що з моменту укладання кредитного договору вже минуло майже 10 років, позов в межах цієї справи поданий з порушенням строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Тобто, пред`явлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню не тільки виходячи з їх необґрунтованості, а і з огляду на пропуск строків позовної давності. В контексті питання щодо можливості стягнення з відповідачки суми збитків з урахуванням 3% річних та суми збитків інфляційних втрат, представник відповідача зазначив, що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої Судової палати Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 р. у справі №756/9094/15, в межах якої суд відмовив у стягненні основної заборгованості у зв`язку зі спливом позовної давності та вказав, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості, які передбачені ст.625 ЦК України, як похідні вимоги про стягнення основної суми боргу, тому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд вважає можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні, за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази, суд вважає що позов не є обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

12.08.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200086360 щодо кредитування (кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору на умовах повернення, платності, строковості банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 20900 грн. на строк користування з 12.08.2014 по 20.05.2017, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування кредитом.

Як вбачається з договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020, ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), відступив ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги банку до позичальників.

Згідно витягу з додатку № 1 до договору факторингу №7-БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в сумі 60187,03 грн.

Крім того, згідно розрахунку заборгованості, який доданий до матеріалів справи вбачається, що загальна сума боргу складає 96160,98 грн., з яких: 60187,03 грн. основна сума заборгованості за договором з 20.07.2020 р. по 21.11.2023 р., інфляційні витрати за останній період (20.07.2020 р. по 21.11.2023 р.) 29940,99 грн., 3% річних- 6032,96 грн., період прострочення грошового зобов`язання 1220 днів.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однією із підстав заміни кредитора у зобов`язанні в ч. 1 ст. 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 20.06.2023 р., у справі №317/1246/23 №2/317/517/2023, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, був залишений без задоволення через сплив позовної давності. Основна сума боргу, за зазначеним позовом складала 60187,03 грн., за тим самим кредитним договором № 200086360 від 12.08.2014 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12.10.2023 р., рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 20.06.2023 р., було змінено, однак колегія суддів погодилася з висновками суду про відсутність правових підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс».

Зокрема, Запорізький апеляційний суд у своїй постанові зазначив, що вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості за період з квітня 2017 року до закінчення строку дії договору 20 травня 2017 року трирічний строк позовної давності не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви 07 березня 2023 року такий строк був продовжений на підставі Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з дня несплати першого платежу за договором до березня 2017 року.

Крім того, Запорізький апеляційний суд у постанові від 12.10.2023 р. зазначив, що у справі, яка переглядається, позивач мав можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких районний суд та (або) суд апеляційної інстанції був би спроможний самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості. Проте під час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором.

Позивач при поданні позову не повідомив суд про наявні судові рішення у аналогічній справі, з тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За таких підстав, суд ухвалою від 21.08.2024 р., провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині позовних вимог про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 200086360 від 12.08.2014 р., заборгованості за кредитом 20183,78 грн., заборгованості за відсотками - 40003,25 грн., а всього 60187,03 грн. закрив, на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Станом на час розгляду справи по суті, позивачем зазначена ухвала суду не оскаржувалася, тобто вважається такою, що набрала законної сили.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доводи позивача необґрунтованими та безпідставними, адже є аналогічне рішення суду, яке набрало законної сили 12.10.2023 року, тобто пред`явлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню виходячи з їх необґрунтованості, оскільки судом відмовлено у стягненні з відповідача суми основної заборгованості за кредитним договором та відсотків, тому не підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача суми збитків з урахуванням 3% річних та суми збитків інфляційних витрат, як похідні вимоги про стягнення основної суми боргу.

Зокрема, згідно Постанови Великої Палати Верховного суду від 07.04.2020 р. у справі №910/4590/19, в межах якої суд зазначив, що зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно і вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Інші доводи позивача наведених висновків не спростовують, а спростовуються матеріалами справи та висновками суду, тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі з мотивів необґрунтованості та безпідставності позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. ст. 12,13, 80,81,89,137, 141, 263-265, 273 354 ЦПК України, ст. ст. 256, 257,261, 266,267,514, 516, 526, 530, 612, 1048, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 21.01.2025 року.

Суддя: О.М. Ачкасов