Справа № 464/4459/24
Провадження № 22-ц/4808/152/25
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Долинського районного суду від 12 листопада 2024 року, ухвалене в складі судді Тураша В.А., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації.

Позовні вимоги мотивує тим, що АТ «СГ «ТАС» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №FО-00783270, предметом якого є страхування транспортного засобу Volvo ХС70, д.н. НОМЕР_1 .

06.07.2021 року о 13:40 год. по вул. Мельника, 20 у м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу Volvo ХС70, д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , у результаті чого було пошкоджено транспортний засіб Volvo ХС70.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 06.10.2021 року (справа №464/5206/21) відповідача визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП.

Враховуючи наявність договору страхування, власник пошкодженого автомобіля Volvo ХС70, д.н.з. НОМЕР_1 звернувся до позивача із заявою про настання події.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Volvo ХС70, д.н.з. НОМЕР_1 проведено його огляд, про що складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) та отримано рахунок СТО №798 від 09.07.2021 року, відповідно до якого вартість ремонту вказаного транспортного засобу становить 73098,70 грн.

У зв`язку із зазначеним, позивачем на підставі зібраних документів та заяви на виплату страхового відшкодування складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт №19880/17/921 від 15.07.2021 року на суму 69598,70 грн., яку було виплачено, що підтверджується платіжною інструкцією №198557 від 19.07.2021 року.

Враховуючи, що винуватцем ДТП визнано відповідача, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Універсальна» згідно полісу №202187446, позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації.

ПрАТ «СК «Універсальна» виплатило страхове відшкодування за полісом №202187446 в розмірі 45539,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням №17217 від 13.10.2021 року.

Таким чином, полісом №202187446 покрито частину шкоди на суму 45539,70 грн. Залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає 24059,00 грн. (69598,70 грн. 45539,70 грн.).

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача 24059 грн. матеріальної шкоди в порядку суброгації.

Рішенням Долинського районного суду від 12 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пред`явлено позов до ОСОБА_1 , хоча належним відповідачем у цьому випадку є саме страховик відповідача - ПрАТ «СК «Універсальна» через те, що розмір завданої відповідачем шкоди не виходив за межі ліміту страхового відшкодування.

Однак, відповідно до норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів несе обмежену відповідальність, та при настанні страхового випадку відшкодовує оцінену у встановленому цим Законом порядку шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди відповідно до лімітів відповідальності з урахуванням зносу автомобіля, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а також за вирахуванням франшизи, якщо вона була встановлена договором. Обов`язок щодо сплати всіх інших сум, якщо страхове відшкодування не покрило завданої шкоди, покладається на винну особу.

Відтак, ПрАТ «СК «Універсальна» була обмежена законом у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» у повному обсязі завданої майнової шкоди та мала виплатити страхове відшкодування лише з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, визначеного Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092.

ПрАТ «СК «Універсальна» на адвокатський запит представника позивача роз`яснило, що ними було застосовано коефіцієнт фізичного зносу.

Таким чином вважає, що суд допустив порушення норм матеріального права не застосував норми закону, які підлягали застосуванню, а саме ст. 108 Закону України «Про страхування» та ст. 1194 ЦК України, а також не врахував всі норми Методики.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 24059 грн. матеріальної шкоди в порядку суброгації, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06.07.2021 року о 13:40 год. по вул. Мельника, 20 у м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованих транспортних засобів марки Volvo ХС70, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та марки FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2021 року, яка набрала законної сили, у справі №464/5206/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП (а.с. 42).

Автомобіль марки FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , був застрахований у ПрАТ «СК «Універсальна», що підтверджується копією Поліса №ЕР/202187446 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 00:00 годин 21.12.2020 року до 20.12.2021 року включно. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, визначена в розмірі 130000 гривень, розмір франшизи - 0 гривень. Страховий платіж 1387,00 гривень (а.с. 65-66). Згідно даних бази МТСБУ станом на 06.07.2021 року (момент ДТП) вказаний поліс був діючим (а.с. 15).

Згідно із Договором добровільного страхування наземного транспорту «Єврокаско 5 зірок» №111.04.08 від 20.08.2020 року страховик ПрАТ «Страхова група «ТАС» та страхувальник ОСОБА_2 , уклали договір страхування з терміном дії з 30.08.2020 року до 29.08.2021 року, за яким застрахованим транспортним засобом є Volvo ХС70, д.н.з. НОМЕР_1 . У вказаному договорі визначені розмір страхової суми та платежу, розмір франшизи, страхові випадки, на які він поширюється, перелік документів та/або інформації, які підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків, порядок та умови страхового відшкодування та інше (а.с. 5).

06 липня 2021 року ОСОБА_2 як власник застрахованого транспортного засобу марки Volvo ХС70, д.н.з. НОМЕР_1 звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявами про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу (а.с. 7, 10).

08 липня 2021 року автомобіль марки Volvo ХС70,д.н.з. НОМЕР_1 був оглянутий, про що свідчить складений фізичною особою ОСОБА_3 акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) - Додаток №16, в якому вказаний характер пошкоджень транспортного засобу (а.с. 8-9).

Згідно копії розрахунку на оплату №798 від 09.07.2021 року, наданого ТОВ «Юнайтед армор груп», вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу Volvo ХС70, д.н.з. НОМЕР_1 становить 73098,70 грн., в тому числі ПДВ 12183,12 грн. (а.с. 11).

Згідно розрахунку страхового відшкодування розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, становить 69598,70 грн. (матеріальний збиток 73098,70 грн. за мінусом франшизи в сумі 3500,00 грн.) (а.с. 13)

Із страхового акта №19880/17/921 від 15.07.2021 року (а.с. 12) та платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) №198557 від 19.07.2021 року (а.с. 14) встановлено, що АТ «СГ «ТАС (приватне)» 19 липня 2021 року здійснило виплату на рахунок ТОВ «Юнайтед армор груп» на суму 69598,70 гривень.

Згідно із платіжним дорученням №17217 від 13.10.2021 року ПрАТ «СК «Універсальна» перерахувало на користь ПрАТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування (в порядку регресу за ОСОБА_1 справа 18742/17/2021/111 зг. CAN№106876/1 без ПДВ) у розмірі 45539,70 грн. (а.с. 16).

У позовній заяві ПрАТ «СГ «ТАС» посилалось на те, що оскільки позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 69598,70 грн., а ПрАТ «СК «Універсальна» перерахувало на користь ПрАТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування за полісом в сумі 45539,70 грн., то у позивача виникло право вимоги до відповідача на суму 24059,00 грн. (69598,70 45539,70).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен реалізувати право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тобто страховик за договором КАСКО повинен звертатися з вимогою саме до страховика цивільно-правової відповідальності винної особи. Оскільки розмір заподіяної внаслідок ДТП шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика, то підстав для покладення відповідальності за заподіяну шкоду на ОСОБА_1 немає. У ПрАТ «СК «Універсальна», в якому була застрахована цивільна відповідальність відповідача, виник обов`язок виплати страхового відшкодування, і така виплата була здійснена на рахунок позивача. А ПрАТ «СГ «ТАС» не позбавлене права оскаржити розмір виплаченого страхового відшкодування у разі незгоди з таким у порядку господарського судочинства, пред`явивши позов до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628.1475.19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753.8671.21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до вимог ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Вказана норма закону кореспондується із положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з одного боку і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування» з іншого боку регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи №755/18006/15-ц щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом першої інстанції встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача, наявність у відповідача на момент ДТП діючого страхового полісу, розмір спричиненої відповідачем шкоди, та отримання позивачем від страховика відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 45539,70 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна, тобто різниця між фактично понесеними витратами на ремонт пошкодженого транспортного засобу в сумі 69598,70 грн. та виплаченим розміром страхового відшкодування в сумі 45539,70 грн., яка становить 24059 грн.

При цьому, ПрАТ «СК «Універсальна» у відповідь на адвокатський запит 29.11.2024 року роз`яснило, що ними було застосовано коефіцієнт фізичного зносу, що й зумовило виплату страхового відшкодування у меншому розмірі (а.с. 88).

У порядку, встановленому законодавством, зокрема «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003 року, ПрАТ «СК «Універсальна» визначило вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volvo ХС70, д.н.з. НОМЕР_1 , що з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (49%) на складові, що підлягають заміні, згідно полісу становить 45539,70 грн., які й виплачені вказаною страховою компанією на користь ПрАТ «СГ «ТАС».

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого власнику застрахованого транспортного засобу марки Volvo ХС70, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений ПрАТ «СК «Універсальна» позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19).

Посилання суду першої інстанції на те, що розмір завданої позивачу майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика ПрАТ «СК «Універсальна», і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з відповідача, не відповідає фактичним обставинам цієї справи та є помилковими з огляду на таке.

Так, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Отже різниця між виплаченою ПрАТ «СГ «ТАС» сумою страхового відшкодування та розрахованою ПрАТ «СК «Універсальна» вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин саме відповідач ОСОБА_1 як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу ПрАТ «СГ «ТАС» таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка становить 24059,00 грн. (69598,70 грн. 45539,70 грн.).

А суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки посилання на пред`явлення позову до неналежного відповідача спростовуються положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який обмежує розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особі, яка завдала цю шкоду і застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (п. 22.1 ст. 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29).

Згідно ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦКП України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 3028 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн., що разом складає 6661,60 грн.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити.

Рішення Долинського районного суду від 12 листопада 2024 рокускасувати та ухвалити нове.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (ЄРДПОУ 30115243, місцезнаходження: проспект Берестейський, 65, м. Київ) 24059 (двадцять чотири тисячі п`ятдесят дев`ять) грн. 00 коп. матеріальної шкоди в порядку суброгації.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (ЄРДПОУ 30115243, місцезнаходження: проспект Берестейський, 65, м. Київ) судовий збір в сумі 6661 (шість тисяч шістсот шістдесят одна) грн. 60 коп., сплачений за подання позову та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 29 січня 2025 року.