Справа № 517/1395/24
Провадження № 2/517/6/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2025 рокусмт. Захарівка
Фрунзівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Гончар І.В., при секретареві Заболотній Л.В.,
за участі позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Сокалюк В.П.,
представника Служби у справах дітей Захарівської селищої ради Роздільнянського району Одеської області - Будзила Н.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Сокалюк Всеволода Петровича до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Захарівської селищої ради Роздільнянського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини,
Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Захарівської селищої ради Роздільнянського району Одеської області, про визначення місця проживання дітей.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 19.12.2008 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Після початку повномаштабного вторгнення росії в Україну у травні 2022 року відповідачка виїхала до Республіки Чехія, де мешкає і працює по теперішній час та найблищим часом повертатися не збирається. Спільну дитину залишила проживати разом із позивачем. На даний час позивач мешкає разом із сином за адресою: АДРЕСА_1 .
Між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, а навпаки досягнута домовленість про те, що на час знаходження відповідача за кордоном, дитина буде мешкати разом з батьком. В судовому засідані позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив ухвалити рішення про визначити місце проживання свого малолітнього сина разом із ним. Зазначивши, що відповідачка не заперечує щодо проживання спільного сина разом із ним, надсилає грошові кошти на потреби дитини. Також, надав до суду копію рішення суду від 30.10.2024 року про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою.
Представник позивача в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначивши, що визначення місця проживання дитини разом із батьком потрібно для того, що коли повернеться відповідачка за кордону, то захоче забрати сина проживати разом із нею.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у передбаченому законом порядку. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Захарівської селищої ради Роздільнянського району Одеської області в судовому засідані не заперечував щодо задоволення позовних вимог.
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі та мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21.10.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 275.
Згідно рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 30.10.2024 року, яке набрало законної сили 30.11.2024 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 буро розірвано.
Відповідно до висновку Захарівської селищої ради Роздільнянського району Одеської області за вих. № 37 від 10.11.2023 року, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , так як мати знаходиться за кордоном. Зазначивши, що під час телефонної бесіди з ОСОБА_2 , остання повідомила, що вони разом із чоловіком прийняли спільне рішення щодо того, що вона поїде за кордон на заробітки, а дитина залишиться проживати разом із батьком на Україні. Весь цей час, зі слів матері дитини, вона також матеріально її забезпечує, щомісячно направляє кошти на його розвиток, лікування та навчання. Про терміни повернення в Україну не повідомила, лише зазначила, що не заперечує, щоб місце проживання її сина було визначено разом із рідним батьком, що зазначено в заяві ОСОБА_2 від 02.11.2023 р., яку вона надіслала через засоби електронного зв`язку.
З вищевказаного висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Захарівської селищої ради Роздільнянського району Одеської області було розглянуто пакет документів, наданих ОСОБА_1 та проведено бесіду з ОСОБА_2 в телефонному режимі. Також, вбачається, що сторони дійшли спільної згоди про визначення місця проживання спільної дитини разом із батьком, тобто спору між батьками про місце проживання сина не має.
Відповідно до довідки Захарівської селищої ради Роздільнянського району Одеської області № 1952 від 21.10.2024 року, ОСОБА_1 проживає разом із сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я в якому вона проживає.
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
З вказаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Судом встановлено, що дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, що підтверджується висновком Захарівської селищої ради Роздільнянського району Одеської області за вих. № 37 від 10.11.2023 року та довідкою Захарівської селищої ради Роздільнянського району Одемської області №1852 від 21.10.2024 р..
Будь-яких заперечень щодо місця проживання дитини разом із батьком, відповідачка не надала, так як була відсутня в судових засіданнях.
Таким чином, зі змісту позовної заяви та матеріалів справи випливає, що ще до подання позову позивач і відповідачка досягли згоди щодо проживання дитини з батьком, так, як відповідачка залишила свою дитину проживати разом із батьком, так як виїхала за кордон, тому суд вважає, що вона не проти того, щоб її син проживав разом із батьком. Тобто сторони за взаємною згодою врегулювали питання, необхідні для забезпечення проживання дитини із батьком.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність між сторонами спору про визначення місця проживання дитини, який би підлягав вирішенню судом на підставі статті 161 СК України, оскільки ні своїми діями, ні своєю поведінкою відповідачка не виявляє наміру чи бажання на даний час змінювати місце проживання малолітнього сина, який проживає разом із батьком, що свідчить про її погодження з визначеним місцем проживання дитини разом із батьком у позасудовому порядку, тому правових підстав для вирішення питання про визначення місця проживання дитини із батьком на час розгляду справи немає, оскільки дитина фактично проживає з батьком і його право не оспорюється. Керуючись ст. ст. 141, 150 - 157, СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 264-268 ЦПК України, суд, -
В задоволені позову представника ОСОБА_1 - адвоката Сокалюк Всеволода Петровича до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Захарівської селищої ради Роздільнянського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини - відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повний текст рішення буде складено на протязі десяти днів. Повний текст рішення складено 29 лютого 2025 року.

Суддя: Ірина ГОНЧАР