Провадження № 2/643/1126/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2025

29 січня 2025 року м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Сугачова О.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмирі 15155грн. та моральну шкоду в розмірі 50000грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 12.02.2024 о 17:58 відповідач, керуючи автомобілем Renauit Megan Scenic», р/н НОМЕР_1 , рухався по пр. Ювілейному у м. Харкові зі сторони вул. Познанській у напрямку пр. Тракторобудівників, в районі будинку № 61 по пр. Ювілейному в м. Харкові здійснив наїзд на позивача і його дружину ОСОБА_3 на пішохідному переході зебра. В результаті наїзду автомобілем, а саме, удару бампера автомобіля по правій нозі, правим плечем позивач впав на капот автомобіля та головою вдарився у лобове скло навпроти пасажирського сидіння. Позивач постійно носить окуляри, так як страждає на астигматизм. Від удару з обличчя злетіли та розбилися окуляри, пошкоджено одежу, яка повністю стала непридатною, розбито телефон Redmi, який придбаний у 2020 за 3100грн. Після наїзду в результаті ДТП 12.02.2024 позивач каретою ШМД доставлений у міську клінічну лікарню швидкої та невідкладної медичної допомоги, де знаходився з 12.02.2024 по 29.02.2024 з діагнозом: струс головного мозку, забій верхніх та нижніх кінцівок, множинні гематоми нижніх кінцівок, закрите пошкодження кравецького м`яза праворуч, ІХС, кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, 3 ст. ризик високий. Рекомендовано подальше лікування та спостереження у поліклініці за місцем проживання. Після виписки з лікарні 29.02.2024 позивачу рекомендовано подальше лікування та спостереження.

Ухвалою судді визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України.

Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено.

Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі

Так, судом встановлено, що 12.02.2024 о 17:58 відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Renauit Megan Scenic», р/н НОМЕР_1 , рухався по пр. ювілейному у м. Харкові зі сторони вул. Познанській у напрямку пр. Тракторобудівників, в районі будинку № 61 по пр. Ювілейному в м. Харкові допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на пішохідному переході зебра.

Вирком Московського районного суду м. Харкова від 19.08.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Вирок суду набрав законної сили.

Із виписки із медичної картки стаціонарного хворого №3173 КНП «Міська кіннична лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова ХМР від 29.02.2024 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був доставлений 12.02.2024 о 19:25 через ШМД-407 до лікарні, госпіталізований у відділення політравми; діагноз: струс головного мозку, забій верхніх та нижніх кінцівок, множинні гематоми нижніх кінцівок, закрите пошкодження кравецького м`яза праворуч, ІХС, Кардіосклероз, Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик високий; виписаний 29.02.2024.

Із висновку судово-медичного експерта №12-14/343-А/24 від 19.06.2024 вбачається, що у ОСОБА_1 , 63 років, в зв`язку з дорожньо-транспортною подією 12.02.2024 мали місце: підшкірна гематома чола, садно носу; забій верхніх та нижніх кінцівок, множинні гематоми нижніх кінцівок, закрите пошкодження кравецького м`яза праворуч.

Вищевказані ушкодження утворилися від ударної травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості травматичної поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися. При цьому, характер не виключає можливості утворення їх в умовах дорожньо-транспортної події 12.02.2024 у пішохода за обставин, що відомі з постанови слідчого.

Вказані вище тілесні ушкодження у сукупності, належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів (21дня) (п.2.3.1. «а» п.2.3.3. Правил «судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).

Такі обставини підтверджено копіями Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.02.2024, висновку експерта №12-14/343-А/24 від 19.06.2024, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3173 від 29.02.2024 (а.с.12-17).

Першою частиною ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01.03.2014, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4).

Судом встановлено, що з вини відповідача настала ДТП, що мала місця 12.02.2024, ОСОБА_2 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, за що останнього визнано винним та засуджено вироком суду до покарання, позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та йому завдано матеріальної шкоди.

Отже, між неправомірними діями ОСОБА_2 та настанням завданої шкоди ОСОБА_1 є безпосередній причинний зв`язок.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Під час визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, необхідно враховувати складові цих збитків відповідно до змісту ч.2 ст.1192 ЦК України: реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вчинену матеріальну шкоду в розмірі 15155грн., яка складається з вартості обстеження у Європейському радіологічному центрі в сумі 905грн., вартості обстеження ТОВ «ТЕСЛА МЕДІКАЛ» в і 1600грн., вартості обстеження у медичному центр «БРИГІД» в сумі 1250грн., вартості втраченого телефону Redmi в сумі 3100грн., вартості окулярів з астигматичними лінзами в сумі 4100грн., вартості втраченої одежі в сумі 4200грн. (вартість куртки 2800грн., брюк 600грн., футболки 400грн., ремонт взуття 400грн.).

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання.

Позивачем на підтвердження вимог позову щодо стягнення з відповідача на свою користь матеріальної шкоди в якості доказів надано: копії висновку ТОВ «ТЕСЛА МЕДІКАЛ» магнітно-резонансної томографії правового плечового суглоба від 02.05.2024, висновку ультразвукового дослідження м`яких тканин «Європейського радіологічного центру» від 02.04.2024, висновку ультразвукового дослідження вен правої нижньої кінцівки «Європейського радіологічного центру» від 02.04.2024, висновку ультразвукового дослідження вен лівої нижньої кінцівки «Європейського радіологічного центру» від 02.04.2024, довідки «Європейського радіологічного центру» від 07.06.2024 про проходження обстеження вартістю 905грн., протоколу медичного центру «БРИГІД» мультиспіральної комп`ютерної томографії правого плечового суглоба від 14.05.2024, фіскального чеку ФН /ВН 2845 від 05.06.2024на суму 1600грн., акту №9594 від 15.05.2024 ТОВ «БРИГІД» про надання послуг на суму 1250грн., рецепту на окуляри «Мій офтальмолог» від 15.03.2024, чеку 34659 від 15.03.2024 про сплату 1000грн. за оправу, послуги по окулярам, чеку 35203 від 26.03.2024 про сплату 3100грн. за астигматичні лінзи (а.с. 18-29).

Із перелічених вище доказів матеріали справи містять підтвердження втрачених позивачем коштів на загальну суму 7855грн.

Заявлена сума стягнення матеріальної шкоди вартості мобільного телефону Redmi, в сумі 4200грн., вартості втраченої одежі (вартість куртки 2800грн., брюк 600грн., футболки 400грн., ремонт взуття 400грн.), що загалом становить 7300грн. ніякими доказами з боку позивача не підтверджено.

Відповідно до статті 89 ЦАК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, вимоги позову в цієї частині суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню, як доведеними належними та достатніми доказами на суму 7855грн.

Далі, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду, яку оцінює у 50000грн.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивача, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди від 31.03.1995 № 4).

Посилання позивача, що у зв`язку із неправомірними діями відповідача, від яких ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, пошкодження майна, внаслідок чого йому завдано й моральну шкоду, яка відобразилась у погіршенні стану здоров`я, постійного стресу, порушенням життєвих зав`язків тощо, крім надання копій пенсійного посвідчення на ім`я позивача, довідки ВПО, іншим не підтверджено.

Судом встановлено, що відповідач скоїв ДТП, вчинивши кримінальне правопорушення, внаслідок чого повивач отримав тілесні ушкодження, зазнав матеріальних збитків на обстеження, лікування, відновлення пошкодженого майна тощо, при цьому, в обґрунтування своїх доводів про те, що зазнав моральної шкоди та вимог щодо стягнення визначеного розміру моральної шкоди в розмірі саме 50000грн., будь-яких доказів в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України, позивачем не надано.

Між тим, при вирішенні питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд враховує практику Європейського Суду, зокрема, рішення від 28.05.1985 Серія А&96 справа Abdulaziz Cabales fnd Balkandali v. United Kingdom, яким визначено, що деякі форми моральної шкоди, в тому числі емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть доведені чимось конкретним.

Отже, суд, виходячи із принципу доведеності та справедливості, враховуючи моральні страждання позивача, які останній зазнав через скоєння відповідачем ДТП, внаслідок якої зазнав тілесних ушкоджень, госпіталізації у медичний заклад, де переобув на стаціонарному лікуванні, подальшому медичному обстеженню, пошкодженню особистих речей тощо, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути в якості відшкодування моральної шкоди на користь позивача в розмірі 10000грн., що на думку суду є справедливим та відповідає наслідкам від неправомірних дій відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані позивачем докази у підтвердження своїх доводів та позовних вимог, суд дійшов висновку, що є правові підстави для часткового задоволення позову.

Відповідно до правил ч.6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,15,60,76-80, 89, 141, 258,260, 263-268,352 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Задовольнити частково позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) спричинену матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 7855 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять)грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 (десять тисяч) грн.

В іншої частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять)грн., 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом десяти днів з дня оголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації ВПО: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя О.О. Сугачова