ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

м. Київ

справа № 352/1071/17

провадження № 61-6865св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області, відділ державної реєстрації Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, ОСОБА_3 ;

третя особа - Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шургот Оксани Василівни на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року у складі судді Хоминець М. М. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Бойчука І. В., Фединяка В. Д.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» (далі - ТОВ «Карпатська нафтова компанія») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Тисменицького районного відділу центру державного земельного кадастру, реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності, повернення земельної ділянки до земель запасу.

Позовна заява ТОВ «Карпатська нафтова компанія» мотивована тим, що23 березня 2007 року між ним та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області було укладено договір купівлі-продажу групи інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , який посвідчено нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І. П. та зареєстровано в реєстрі за № Д0338. Відповідно до зазначеного договору товариство набуло права власності на групу інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 , проданих з аукціону. Даний об`єкт 03 червня 2014 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 58.

На підставі протоколу № 5 засідання архітектурно-містобудівної ради управління містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 03 червня 2008 року товариство отримало попереднє погодження містобудівного обґрунтування щодо виділення земельної ділянки площею 7,5 га під будівництво закладів господарсько-складського призначення на базі інвентаризаційних об`єктів. При розробці ФОП ОСОБА_4 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок у натурі виявлено можливість оформлення товариством своїх прав лише на земельну ділянку орієнтовною площею 1,05 га (0,85 га + 0,20 га), що розташована в урочищі «Горішній помірок».

У зв`язку з цим встановлено, що розпорядженням Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області(далі - Тисменицька РДА) від 05 травня 2011 року № 227 (зі змінами, внесеними розпорядженням від 07 липня 2011 року № 390) надано дозвіл ОСОБА_3 на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4414 га для ведення особистого селянського господарства на території Драгомирчанської сільської ради за межами населеного пункту в урочищі «Горішній помірок». Після цього розпорядженням Тисменицької РДА від 07 липня 2011 року № 398 затверджено проєкт землеустрою та передано відповідачу у власність зазначену ділянку. На підставі цього розпорядження 22 серпня 2011 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:044:1101, яку у подальшому ОСОБА_3 розділив на п`ять окремих земельних ділянок та відповідно отримав п`ять державних актів на право власності на земельні ділянки.

Вважаючи, що Тисменицька РДА незаконно передала ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1,4414 га на території Драгомирчанської сільської ради за межами населеного пункту села Драгомирчани, в урочищі «Горішній помірок», а останній незаконно набув право власності на неї, товариство звернулося до суду із вимогами про скасування зазначених розпоряджень Тисменицької РДА та виданих на їх підставі державних актів.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі № 352/1246/15-ц позов ТОВ «Карпатська нафтова компанія» задоволено та визнано недійсними вказані розпорядження Тисменицької РДА від 05 травня 2011 року № 227, від 07 липня 2011 року № 390, від 07 липня 2011 року № 398, а також визнано недійсними видані ОСОБА_3 державні акти на право власності на земельні ділянки.

Під час розгляду вказаної цивільної справи позивачу стало відомо, що за договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 20 грудня 2012 року ОСОБА_3 відчужив розділені ним земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Оскільки вказані договори купівлі-продажу земельних ділянок від 20 грудня 2012 року, укладені між відповідачами, суперечать нормам чинного законодавства, тому підлягають визнанню недійсними, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняті на їх підставі, підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене, ТОВ «Карпатська нафтова компанія» просило:

1) поновити пропущений строк для подання даного позову;

2) усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 7,5 га шляхом визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 20 грудня 2012 року, а саме:

- укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрованого в реєстрі за № 6141;

- укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрованого в реєстрі за № 6131;

- укладеного між ОСОБА_3 та та ОСОБА_1 , зареєстрованого в реєстрі за № 6146;

- укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрованого в реєстрі за № 6136;

- укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрованого в реєстрі за № 6126;

3) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

- індексний номер 23077632 від 23 липня 2015 року щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,6313 га з кадастровим номером :04:044:1109;

- індексний номер 23093561 від 23 липня 2015 року щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,5144 га з кадастровим номером :04:044:1110

4) скасувати державну реєстрацію права власності:

- за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,6313 га з кадастровим номером :04:044:1109, яка розташована в селі Драгомирчани, урочище «Горішній помірок», Тисменицького району Івано-Франківської області;

- за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0979 га з кадастровим номером :04:044:1112, яка розташована в АДРЕСА_1 ;

- за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,5144 га з кадастровим номером :04:044:1110, яка розташована в АДРЕСА_1 ;

- за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0979 га з кадастровим номером :04:044:1111, яка розташована в АДРЕСА_1 ;

- за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:044:1113, яка розташована в селі Драгомирчани, урочище «Горішній помірок», Тисменицького району Івано-Франківської області;

5) повернути земельну ділянку площею 7,5 га до земель запасу сільській раді села Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалами Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2017 року замінено первісного відповідача - реєстраційну службу Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, належним відповідачем, яким є відділ державної реєстрації Тисменицької РДА, а також залучено до участі у справі Драгомирчанську сільську раду Тисменицького району Івано-Франківської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2017 року замінено первісного відповідача - Тисменицький районний відділ центру державного земельного кадастру, належним відповідачем, яким є Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, яким є Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року позов ТОВ «Карпатська нафтова компанія» задоволено частково.

Визнано недійсними:

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З. І.(далі - приватний нотаріус Сопків З. І.) та зареєстрований у реєстрі за № 6141, щодо земельної ділянки площею 0,6313 га з кадастровим номером :04:044:1109, яка розташована в урочищі «Горішній помірок» Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сопків З. І. та зареєстрований у реєстрі за № 6131, щодо земельної ділянки площею 0,0979 га з кадастровим номером :04:044:1112, яка розташована в урочищі «Горішній помірок» Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Сопків З. І. та зареєстрований у реєстрі за № 6146, щодо земельної ділянки площею 0,5144 га з кадастровим номером :04:044:1110, яка розташована в урочищі «Горішній помірок» Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сопків З. І. та зареєстрований у реєстрі за № 6136, щодо земельної ділянки площею 0,0979 га з кадастровим номером :04:044:1111, яка розташована в урочищі «Горішній помірок» Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сопків З. І. та зареєстрований у реєстрі за № 6126, щодо земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:044:1113, яка розташована в урочищі «Горішній помірок» Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

- індексний номер 23077632 від 23 липня 2015 року щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,6313 га з кадастровим номером :04:044:1109 за ОСОБА_1 ;

- індексний номер 23093561 від 23 липня 2015 року щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,5144 га з кадастровим номером :04:044:1110 за ОСОБА_1 .

Скасовано державну реєстрацію права власності:

- за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,6313 га з кадастровим номером :04:044:1109, яка розташована в АДРЕСА_1 ;

- за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0979 га з кадастровим номером :04:044:1112, яка розташована в АДРЕСА_1 ;

- за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,5144 га з кадастровим номером :04:044:1110, яка розташована в АДРЕСА_1 ;

- за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0979 га з кадастровим номером :04:044:1111, яка розташована в АДРЕСА_1 ;

- за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:044:1113, яка розташована в АДРЕСА_1 .

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Карпатська нафтова компанія» судові витрати у розмірі по 9 600 грн з кожного.

Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Карпатська нафтова компанія», суд першої інстанції виходив з того, що про наявність оспорюваних договорів купівлі-продажу ТОВ «Карпатська нафтова компанія» стало відомо під час розгляду справи № 352/1246/15-ц, у якій ухвалою суду від 09 жовтня 2015 року ОСОБА_1 був залучений в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, після того, як сторона відповідача долучила копії договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які є предметом розгляду в цій справі. Тому згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач не пропустив позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Набувши право власності на групу інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , товариство також набуло право на земельну ділянку, на якій вони розміщені, що відповідає загальному принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Земельна ділянка, яка є предметом спору, належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі державного акта серії ЯП № 409533 на право власності на земельну ділянку площею 1,4414 га. В подальшому ОСОБА_3 розділив цю земельну ділянку на п`ять окремих земельних ділянок та отримав п`ять державних актів.

Разом з тим, рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2016 року у справі № 352/1246/15-ц, яке залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року та постановою Верховного Суду від 02 липня 2020 року, визнано недійсними розпорядження Тисменицької РДА: від 05 травня 2011 року № 227 «Про надання дозволу на складання проєкту відведення земельної ділянки ОСОБА_3 »; від 07 липня 2011 року № 390 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 05 травня 2011 року № 227»; від 07 липня 2011 року № 398 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 », а також видані Тисменицькою РДА державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані в урочищі «Горішній помірок» Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району: серії ЯП № 409533, площею 1,4414 га, кадастровий номер :04:044:1101, виданий 22 серпня 2011 року; серії ЯМ № 658798, площею 0,0979 га, кадастровий номер :04:044:1112; серії ЯМ № 658796, площею 0,5144 га, кадастровий номер :04:044:1110; серії ЯМ № 658795, площею 0,6313 га, кадастровий номер :04:044:1109; серії ЯМ № 658797, площею 0,0979 га, кадастровий номер :04:044:1111; серії ЯМ № 655788, площею 0,1000 га, кадастровий номер :04:044:1113, видані 19 жовтня 2012 року.

Затаких обставин, встановивши, що заоспорюваними договорами купівлі-продажу ОСОБА_3 відчужив земельні ділянки, набуті ним на підставі державних актів, які визнані недійсними в судовому порядку, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність таких правочинів положенням статті 203 ЦК України, що є правовою підставою для визнання їх недійсними в порядку статті 215 ЦК України.

При цьому суд першої інстанції визнав безпідставними твердження представника відповідача ОСОБА_5 про те, що позивач обрав неналежний, неефективний спосіб захисту порушених прав, оскільки права особи, що вважає себе власником майна, підлягають захисту на підставі статті 388 ЦК України. Місцевий суд зазначив, що ТОВ «Карпатська нафтова компанія» є лише власником нерухомого майна колишнього військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці, переданій у власність відповідачу ОСОБА_3 . Права особи, яка по суті не має статусу неволодіючого власника, не підлягають захисту шляхом пред`явлення позову до власника земельних ділянок з використанням правового механізму, визначеного статтею 388 ЦК України.

У задоволенні вимоги про повернення спірної земельної ділянки до земель запасу Драгомирчанській сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області, правонаступником якої є Івано-Франківська міська рада, суд першої інстанції відмовив, з огляду на те, що остання залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, і відповідної вимоги не заявляла.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шургот О. В. залишено без задоволення. Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року в оскаржуваній частині щодо вирішення позовних вимог ТОВ «Карпатська нафтова компанія» до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції оскаржувалося в апеляційному порядку представником ОСОБА_1 - адвокатом Шургот О. В. лише в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Карпатська нафтова компанія» до ОСОБА_1 , тому переглядалося апеляційним судом тільки в цій частині. Висновки місцевого суду в оскаржуваній частині є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шургот О. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Карпатська нафтова компанія», заявлених до ОСОБА_1 .

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389, пункту 1 частини третьої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14, постановах Об`єднаної Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, постановах Верховного Суду від 24 квітня 2020 року у справі № 522/25151/14 тощо, а також - не дослідили зібрані у справі докази.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Тисменицького районного суду Івано-Франківської області.

30 травня 2023 року справа № 352/1071/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2024 року провадження в цій справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 352/1070/17 (провадження № 61-9160сво22).

09 вересня 2024 року Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ухвалено постанову в справі № 352/1070/17 (провадження № 61-9160сво22).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2024 рокупоновлено провадження в цій справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвокат Шургот О. В. мотивована тим, щосамі по собі дії осіб, зокрема щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. У позові ТОВ «Карпатська нафтова компанія» просило усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 7,50 га шляхом визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок і повернення земельної ділянки площею 7,50 га до земель запасу Драгомирчанській сільській раді. Таке формулювання може свідчити про порушення прав та інтересів сільської ради, а не товариства. Більше того, у позивача не виникло право власності на вказану земельну ділянку, у зв`язку з чим всі його посилання про порушення права ґрунтуються виключно на припущеннях. Задоволення позову не відновлює права позивача.

Суди попередніх інстанцій не навели жодної норми матеріального права при визнанні недійсними договорів купівлі-продажу; презумпція правомірності правочину не спростована. На момент укладення спірних договорів купівлі-продажу земельних ділянок розпорядження Тисменицької РДА від 05 травня 2011 року № 227, від 07 липня 2011 року № 390, від 07 липня 2011 року № 398 та державні акти на право власності, видані на ім`я ОСОБА_3 (первинного власника), були дійсними. Лише 03 жовтня 2016 року зазначені правовстановлюючі документи на спірні земельні ділянки визнані недійсними у справі № 352/1246/15-ц. Таким чином, на момент укладення спірних договорів купівлі-продажу підстав для визнання їх недійсними не існувало.

У справі немає доказів щодо наявності правовстановлюючих документів на земельну ділянку у її відчужувача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області і доказів реєстрації права власності чи користування (оренди) на земельну ділянку у попереднього власника нерухомого майна. У матеріалах справи наявний проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування викуплених складів ТОВ «Карпатська нафтова компанія», розташованої на території Драгомирчанської сільської ради за межами населеного пункту села Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області, виготовлений ТОВ «ВААР» у 2011 році лише на площу 2,3525 га із доказами формування земельної ділянки та присвоєнням їй кадастрового номера. Таким чином, у 2011 році у вказаній технічній документації було визначено, що земельної ділянки площею 2,3525 га достатньо для обслуговування інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, задовольнив і вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, і вимоги про скасування рішень державного реєстратора, і вимоги про скасування державної реєстрації прав, не зважаючи на те, що ці вимоги фактично дублюють одна одну і для ефективного захисту порушеного права достатньо ухвалення одного із вищенаведених рішень. ОСОБА_1 не повинен нести негативні наслідки та майнову відповідальність за дії державних органів, які вчинили державну реєстрацію земельних ділянок і право власності на них, навіть якщо їх законність ставиться у подальшому під сумнів.

Крім того, суди належним чином не перевірили аргументів про пропуск позивачем позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. ТОВ «Карпатська нафтова компанія» ще у березні 2010 року подавало заяву про виділення земельної ділянки площею 2,3525 га для обслуговування викуплених складів, розташованої на території Драгомирчанської сільської ради за межами населеного пункту села Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області. А в 2011 році на замовлення ТОВ «ВААР» виготовило технічну документацію на земельну ділянку площею саме 2,3525 га, а не 7,50 га.

Доводи осіб, які подали відзив та пояснення на касаційну скаргу

У травні 2023 року до Верховного Суду від ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області надійшли письмові пояснення, у яких його представник вказує, що ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області є неналежним відповідачем в цій справі, оскільки рішення не вплине на його права та обов`язки.

У червні 2023 року ТОВ «Карпатська нафтова компанія» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, зазначивши про їх законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

За договором купівлі-продажу від 23 березня 2007 року, укладеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області та ТОВ «Карпатська нафтова компанія», товариство набуло право власності на групу інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .

03 червня 2014 року право власності ТОВ «Карпатська нафтова компанія» на вищевказане нерухоме майно зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно під реєстраційним номером 9640840 та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58.

На підставі протоколу № 5 засідання архітектурно-містобудівної ради управління містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 03 червня 2008 року ТОВ «Карпатська нафтова компанія» отримало попереднє погодження містобудівного обґрунтування по виділенню земельної ділянки площею 7,5 га під будівництво закладів господарсько-складського призначення на базі викупленого колишнього військового містечка в південній частині села Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області.

У травні 2015 року при розробці ФОП ОСОБА_4 проєкту землеустрою цієї земельної ділянки було виявлено, що з виділених 7,5 га землі ТОВ «Карпатська нафтова компанія» може оформити свої права лише на земельну ділянку орієнтовною площею 1,05 га для обслуговування викупленого нежитлового приміщення військового містечка № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , що знаходиться в урочищі «Горішній помірок».

Розпорядженням Тисменицької РДА від 05 травня 2011 року № 227 надано дозвіл відповідачу ОСОБА_3 на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4414 га для ведення особистого селянського господарства на території Драгомирчанської сільської ради, за межами населеного пункту села Драгомирчани в урочищі «Забереж».

Розпорядженням Тисменицької РДА від 07 липня 2011 року № 390 внесено зміни до розпорядження від 05 травня 2011 року № 227, зокрема вказано про надання дозволу ОСОБА_3 на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4414 га для ведення особистого селянського господарства на території Драгомирчанської сільської ради, за межами села Драгомирчани в урочищі «Горішній помірок».

Також розпорядженням Тисменицької РДА від 07 липня 2011 року № 398 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки 1,4414 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Горішній помірок» на території Драгомирчанської сільської ради ОСОБА_3 , передано у власність останньому вказану земельну ділянку з видачею державного акта на право власності на земельну ділянку.

22 серпня 2011 року ОСОБА_3 отримав державний акт серії ЯП № 409533 на право власності на земельну ділянку площею 1,4414 га з кадастровим номером :04:044:1101, яку в подальшому розділив на п`ять окремих земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, на які 19 жовтня 2012 року отримав державні акти, а саме: серії ЯМ № 658798 на земельну ділянку площею 0,0979 га з кадастровим номером :04:044:1112; серії ЯМ № 658796 на земельну ділянку площею 0,5144 га з кадастровим номером :04:044:1110; серії ЯМ № 658795 на земельну ділянку площею 0,6313 га з кадастровим номером :04:044:1109; серії ЯМ № 658797 на земельну ділянку площею 0,0979 га з кадастровим номером :04:044:1111; серії ЯМ № 655788 на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:044:1113.

Вищевказані обставини суди встановили з рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2016 року у справі № 352/1246/15-ц, яке залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року та постановою Верховного Суду від 02 липня 2020 року, яким визнано недійсними розпорядження Тисменицької РДА: від 05 травня 2011 року № 227 «Про надання дозволу на складання проєкту відведення земельної ділянки ОСОБА_3 »; від 07 липня 2011 року № 390 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 05 травня 2011 року № 227»; від 07 липня 2011 року № 398 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 », а також видані Тисменицькою РДА державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані в урочищі «Горішній помірок» Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району: серії ЯП № 409533, площею 1,4414 га, кадастровий номер :04:044:1101, виданий 22 серпня 2011 року; серії ЯМ № 658798, площею 0,0979 га, кадастровий номер :04:044:1112; серії ЯМ № 658796, площею 0,5144 га, кадастровий номер :04:044:1110; серії ЯМ № 658795, площею 0,6313 га, кадастровий номер :04:044:1109; серії ЯМ № 658797, площею 0,0979 га, кадастровий номер :04:044:1111; серії ЯМ № 655788, площею 0,1000 га, кадастровий номер :04:044:1113, видані 19 жовтня 2012 року.

В рамках розгляду справи № 352/1246/15-ц суд установив, що передані у власність ОСОБА_3 земельні ділянки площею 1,4414 га, кадастровий номер :04:044:1101, та новоутворені в результаті її поділу: площею 0,6313 га, кадастровий номер :04:044:1109; площею 0,5144 га, кадастровий номер :04:044:1110; площею 0,0979 га, кадастровий номер :04:044:1111; площею 0,0979 га, кадастровий номер :04:044:1112; площею 0,1000 га, кадастровий номер :04:044:1113, що знаходяться в урочищі «Горішній помірок» Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району з прив`язкою до існуючих об`єктів нерухомості (будівлі, окремі конструктивні елементи (залишки фундаментів), належних ТОВ «Карпатська нафтова компанія»), які наявні на місцевості, та під`їзної дороги, що веде до них, накладаються на земельну ділянку площею 7,5 га за адресою АДРЕСА_2 (територія колишньої військової частини НОМЕР_2 ), що визначена (зображена) на плані земельної ділянки в/ч НОМЕР_3 , на схемі планування території колгоспу ім. XXI з`їзду КПРС Тисменицького району, в контурі опорного плану села Драгомирчани Драгомирчанської сільської ради, проектного плану села Драгомирчани Драгомирчанської сільської ради.

Також в рамках розгляду справи № 352/1246/15-ц суд установив, що відповідач ОСОБА_3 належні йому п`ять земельних ділянок відчужив за оспорюванми нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу, а саме:

- відповідачу ОСОБА_1 дві земельні ділянки: площею 0,6313 га з кадастровим номером :04:044:1109 за договором від 20 грудня 2012 року за реєстровим № 6141; площею 0,5144 га з кадастровим номером :04:044:1110 за договором від 20 грудня 2012 року за реєстровим № 6146;

- відповідачці ОСОБА_2 три земельні ділянки: площею 0,0979 га з кадастровим номером :04:044:1112 за договором від 20 грудня 2012 року за реєстровим № 6131; площею 0,0979 га з кадастровим номером :04:044:1111 за договором від 20 грудня 2012 року за реєстровим № 6136; площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:044:1113 за договором від 20 грудня 2012 року за реєстровим № 6126.

Вищевказані земельні ділянки, власниками яких є ОСОБА_1 та відповідно ОСОБА_2 , 19 жовтня 2012 року зареєстровані в Державному земельному кадастрі, що підтверджується відповідними витягами з ДЗК.

Право власності відповідача ОСОБА_1 на дві спірні земельні ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Зокрема, за останнім зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,6313 га з кадастровим номером :04:044:1109 згідно рішення індексний номер 23077632 від 23 липня 2015 року; на земельну ділянку площею 0,5144 га з кадастровим номером :04:044:1110 згідно рішення індексний номер 23093561 від 23 липня 2015 року, що підтверджується відповідними інформаційними довідками від 17 травня 2017 року. Вказані два рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень оскаржуються в рамках цієї справи.

Право власності відповідачки ОСОБА_2 на спірні три земельні ділянки площею 0,0979 га з кадастровим номером :04:044:1112, площею 0,0979 га з кадастровим номером :04:044:1111 та площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:044:1113 також зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1, абзацу 1 пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Шургот О. В. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу вчинених між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_1 , скасування державної реєстрації права власності земельних ділянок за ОСОБА_1 . Судові рішення в іншій частині в касаційному порядку не оскаржуються, тому в силу статті 400 ЦПК України Верховним Судом не переглядаються.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

Таким способом може бути, зокрема визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 328 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України, у редакції від 13 січня 2007 року, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 23 березня 2007 року групи інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області та ТОВ «Карпатська нафтова компанія», при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Отже, чинне на час укладення вказаного договору земельне та цивільне законодавство не передбачало автоматичного переходу права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості. За умов, визначених у вказаній статті, для отримання права власності на земельну ділянку необхідно було укласти договір, і право користування земельною ділянкою має посвідчуватися договором оренди.

Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України.

Однак передбачений законодавцем принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди не знаходить належного втілення у нормах, які регулюють перехід прав на земельну ділянку при переході права власності на споруду, яка на ній розташована, коли такий об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці, що перебуває на праві постійного користування, зокрема, щодо об`єктів нерухомості, які мають режим військового майна.

Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що оспорюваними договорами купівлі-продажу ОСОБА_3 відчужив ОСОБА_1 земельні ділянки, набуті ним на підставі розпоряджень Тисменицької РДА та державних актів на право власності на земельні ділянки, визнаних недійсними в судовому порядку, що свідчить про невідповідність таких правочинів положенням статті 203 ЦК України і є правовою підставою для визнання їх недійсними в порядку статті 215 ЦК України.

При цьому суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що лише під час розгляду цивільної справи № 352/1243/15-ц ТОВ «Карпатська нафтова компанія» стало відомо, що ОСОБА_3 відчужив земельні ділянки згідно з оспорюваними у цій справі договорами купівлі-продажу ОСОБА_1 .

Установивши, зокрема з посиланням на частину четверту статті 82 ЦПК України, порушення внаслідок укладення договорів купівлі-продажу суб`єктивного права ТОВ «Карпатська нафтова компанія» щодо земельної ділянки у розмірі, необхідному для обслуговування придбаних у 2007 році будівель і споруд, що випливає з передбаченого законодавцем принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди (стаття 377 ЦК України та стаття 120 ЗК України, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про наявність правових підстав для захисту такого права в судовому порядку.

Визнання недійсними договорів купівлі-продажу, за якими останній набувач набув право власності на частину спірної земельної ділянки (з урахуванням меж касаційного перегляду), з огляду на встановлені судовими рішеннями у справі № 352/1243/15 обставини щодо незаконності її передачі у приватну власність першому набувачу, спрямовано на відновлення суб`єктивного права ТОВ «Карпатська нафтова компанія», за захистом якого воно звернулося до суду (визнання недійсними правовстановлюючих документів, скасування реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, на якій розташовані належні позивачу будівлі, з метою користування ними).

У разі визнання на підставі судового рішення недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Слід також взяти до уваги, що позивач здійснює захист своїх прав у судах з червня 2015 року, позов у цій справі поданий у червні 2017 року, а дії відповідачів не узгоджуються з принципами добросовісності й справедливості.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Ураховуючи встановлений судовими рішеннями у справі № 352/1243/15 факт порушення суб`єктивного права ТОВ «Карпатська нафтова компанія» щодо земельної ділянки у розмірі, необхідному для обслуговування придбаних у 2007 році будівель і споруд, а також з огляду на скасування судом правовстановлюючих документів її першого приватного набувача, вважаємо, що відсутні правові підстави для скасування оскаржуваних судових рішень у цій справі та відмови у задоволенні позовних вимог.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 352/995/17.

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 352/1070/17 (провадження № 61-9160сво22), до розгляду якої було зупинено провадження в цій справі, рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Карпатська нафтова компанія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі продажу вчинених між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_1 , скасування державної реєстрації права власності земельних ділянок за ОСОБА_1 , стягнення судових витрат з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові ТОВ «Карпатська нафтова компанія».

За змістом вказаної постанови, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виходив з того, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суди не врахували, що оспорюваними договорами купівлі-продажу земельних ділянок не були порушені, невизнані чи оспорені права та інтереси ТОВ «Карпатська нафтова компанія».

З урахуванням встановлених різних фактичних обставин та доказування позовних вимог Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вирішував питання відступу від правових висновків, зроблених в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 352/995/17. Відповідно вони є чинними.

У справі, яка переглядається, встановлені судами попередніх інстанцій обставини є подібними до обставин у справі № 352/995/17. Натомість висновки щодо застосування норм права, які містяться у згаданій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, не можуть враховуватися в цій справі, оскільки їх зроблено за інших обставин, які суттєво відрізняються.

У цій справі суди встановили, що спірні земельні ділянки, набуті ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу на підставі державних актів, які в судовому порядку визнані недійсними, отже вказаний договір не відповідає положенням статті 203 ЦК України та, як наслідок, на підставі статті 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Факт розміщення майна (групи інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 ), яке позивач придбав у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області, на земельній ділянці, яку набув у власність ОСОБА_1 , встановлено судами у справі № 352/1246/15-ц на підставі проведених експертних досліджень. Отже у цій справі суди встановили, що права ТОВ «Карпатська нафтова компанія» порушені.

Враховуючи викладене, а також з огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14, постановах Об`єднаної Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, постановах Верховного Суду від 24 квітня 2020 року у справі № 522/25151/14 тощо, є безпідставним, оскільки висновки суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

З урахуванням того, що інші наведені в касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів.

Щодо клопотання ТОВ «Карпатська нафтова компанія» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

29 листопада 2024 року ТОВ «Карпатська нафтова компанія» подало до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частин четвертої, п`ятої статті 403 ЦПК України, посилаючись на необхідність відступу від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 352/1070/17, а також для вирішення виключної правової проблеми.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами четвертою, п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Виключна правова проблема як така має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників. Кількісний показник означає, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з врахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

З точки зору якісного критерію про виключність правової проблеми можуть свідчити такі обставини: з касаційної скарги вбачається, що судами були допущені істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; судами була допущена явна й груба помилка у застосуванні норм процесуального права, в тому числі свавільне розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.

При цьому справа має принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.

ЄСПЛ дотримання принципу правової визначеності пов`язує із забезпеченням єдності судової практики. Однак він не наполягає на її незмінності, оскільки неспроможність забезпечити динамічний та еволюційний підхід у тлумаченні може призвести до ризику створення перепон при проведенні реформ або запровадженні покращень.

При визначенні того, чи наявність конфліктуючих судових рішень у подібних справах суперечить принципу правової визначеності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховується: наявність «глибоких та довгострокових розходжень» у відповідній судовій практиці національних судів; чи передбачає національне законодавство механізми подолання таких розбіжностей та чи були такі механізми запроваджені, якщо так, то чи були вони ефективні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки наведені заявником аргументи в розумінні приписів частин четвертої, п`ятої статті 403 ЦПК України не підтверджують наявність виключної правової проблеми і не свідчать про необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шургот Оксани Василівни залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року в частині задоволених позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності, стягнення судових витрат з ОСОБА_1 та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович