ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/596/24 Номер провадження 22-з/814/22/25 Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

23 січня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві заяву адвоката Шеремет Марії Олегівни, яка представляє позивачку ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

У березні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Шеремет М.О. звернулась до суду першої інстанції з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, в якому просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь безпідставно списані кошти 31 січня 2024 року у загальному розмірі 73195,02 грн. та 20,00 грн. комісії за обслуговування як членський внесок за січень 2024 року.

Ухвалою судді від 15 березня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

12 червня 2024 року, до початку розгляду справи по суті, представником позивача подано заяву, яку було сформовано у системі «Електронний суд», та яку було підтримано нею у судовому засіданні, про відмову від позову внаслідок задоволення заявлених вимог відповідачем та про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20000,00 грн., на підтвердження яких до заяви додано копію додаткової угоди від 30 травня 2024 року до договору «Про надання правової допомоги» від 07 лютого 2024 року та копію Акту виконаних робіт, наданих послуг від 10 червня 2024 року.

14 червня 2024 року, до початку розгляду справи по суті, представником відповідача подано клопотання, яке було сформовано у системі «Електронний суд», із запереченням проти закриття провадження у зв`язку з відмовою позивача від позову внаслідок задоволення заявлених вимог відповідачем та стягнення витрат на професійну правову допомогу.

Відповідач вважає, що провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю предмету спору, так як банк одразу ж після звернення позивача до установи звернувся з фінансовою претензією до банку-екваєру для повернення коштів позивача, а отже підстав для звернення до суду у позивача не було.

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2024 року прийнято відмову від позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів внаслідок задоволення заявлених вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та закрито провадження у справі № 531/596/24.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , понесені судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні клопотання представника відповідача відмовлено.

На вказану ухвалу відповідач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу в частині стягнення витрат на правничу допомогу, та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

Апелянт вважає, що в цій частині ухвала суду винесена без повного та об`єктивного дослідження обставин справи, які виникли в процесі розгляду справи та були підставою для відмови позивача від позову, а також питання обґрунтованості, співмірності та доведеності заявленого розміру витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки Шеремет М.О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12.11.2024 апеляційну скаргу представника АТ КБ "ПриватБанк" залишено без задоволення, ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2024 року залишено без змін.

Адвокат Шеремет Марія Олегівна, яка представляє позивачку ОСОБА_1 , звернулася до суду з заявою, що сформована 14.11.2024 в системі "Електронний суд", про ухвалення додаткового рішення про судові витрати, в якій просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн.

До заяви додано додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 07.02.2024 датований 01.07.2024; також подано акт виконаних робіт, наданих послуг від 13.11.2024, згідно якого адвокатом Шеремет М.О., яка представляла інтереси позивачки в суді апеляційної інстанції, надано правничу допомогу з підготування та направлення відзиву на апеляційну скаргу та прийняття участі адвокатом в судовому засіданні 12.11.2024 у цій справі в апеляційному суді, вартість якої становить 5000 грн (а.с. 190-195).

До апеляційного суду сторони не з`явилися. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в тому числі на електронні адреси, що є належним повідомленням.

31.12.2024 від адвоката Шеремет М.О, яка представляє позивачку ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач клопотань про відкладення розгляду справи до початку судового засідання не подав.

Неявка учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду, що відповідає ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали заяви та цивільної справи приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати .

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 р. при розгляді справи № 925/1137/19.

Враховуючи обставини справи, складність справи та тривалість знаходження в апеляційному суді, колегія суддів приходить до висновку про те, що обсяг та вартість наданої позивачці адвокатом Шеремет М.О. правничої допомоги, зазначеної в акті приймання-передачі наданих послуг на загальну суму 5000,00 грн., не є виправданим і співмірним з фактично наданими послугами, які складаються з підготовки та направлення відзиву на апеляційну скаргу, вартість на складання якого визначена у розмірі 4000,00 грн, та участь адвоката в судовому засіданні 12.11.2024 по цій справі, вартість якої визначено на рівні 1000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування апеляційний суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (п. 269 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України), та приходить до висновку, що відшкодуванню позивачці за рахунок відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Керуючись принципами справедливості та верховенством права, виходячи з вимог розумності та справедливості, обсягу фактично наданих позивачці ОСОБА_1 адвокатом Шеремет М.О. послуг при розгляді цієї цивільної справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з АТ КБ «Приваьтбанк» на користь позивачки ОСОБА_1 2500,00 грн витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 246, 270, 381, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву адвоката Шеремет Марії Олегівни, яка представляє позивачку ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогузадовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень) в рахунок відшкодування витрат за надання правничої допомоги.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук