ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/4109/18

провадження № 22-ц/4809/149/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 серпня 2024 року у складі головуючого судді Кулінки Л. Д.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і рішення суду першої інстанції.

У червні 2018 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом ( з урахуванням останньої заяви про уточнення позовних вимог від 07 листопада 2019 року; том 1, а.с. 234-237), яким просив:

- в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 184 від 15 квітня 2008 року перед Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі філії - Кіровоградське обласне управління Aкціонерного товариства «Ощадбанк», яка станом на 01 листопада 2018 року становить 56600,91 дол. США та 7436,17 грн, в тому числі: прострочений борг по угоді 38730,18 дол. США, нараховані відсотки по угоді -11163,99 дол. США, пеня - 7436,17 грн та 3% річних від простроченої суми 6706,74 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 15 квітня 2008 року реєстровий № 1566, а саме: на нерухоме майно: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 63,40 кв. м., який належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 25 листопада 1997 року державним нотаріусом Другої нотаріальної контори Лимар Оксаною Анатоліївною за реєстром №2-1149, зареєстрованим 26 листопада 1997 року Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за номером 21142, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України «Про іпотеку», з початковою ціною продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом).

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15 квітня 2008 року між банком в особі філії Кіровоградське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 184, на підставі якого останньому надано кредит в розмірі 40000,00 доларів США, з відсоткового ставкою 14 % річних, відповідно до пункту 1.1. даного договору.

Згідно пункту 2.1. кредитного договору №184, виконання позичальником зобов`язання за цим договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується: нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Іпотечного договору № 1566 від 15.04.2008 укладеного між Відкритим акціонерним товаариством «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , що є майновим поручителем ОСОБА_2 , іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору № 184 від 15.04.2008, передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, саме: житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями за номером АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 припинив погашати кредит в повному обсязі відповідно до визначених кредитним договором № 184умов, виникла заборгованість, банк звернувся до суду.

15 червня 2011 року Кіровським районним судом місто Кіровограда ухвалене рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія - Кіровоградське обласне управління кредитної заборгованості в загальній сумі 479221,34 грн, з яких - основний борг - 262311,64 грн; прострочений борг - 56628,36 грн; відсотки - 115074,86 грн; пеня на прострочений борг та на прострочені відсотки - 45206,48 грн та 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

18 липня 2011 року виданий виконавчий лист.

27 вересня 2011 року Апеляційним судом Кіровоградської області винесено рішення, яким рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року змінено в частині стягнення пені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія - Кіровоградське обласне управління пеню на прострочений борг у сумі 2677,20 грн та прострочені відсотки в сумі 4758.97 грн, всього на суму 7436.17 грн. В іншій частині рішення суду залишено без зміни.

Пункт 6.1. та 6.2. Іпотечного договору передбачає, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем (позичальником будь-якого з своїх обов`язків, передбачених цим договором та/або кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантів або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною). У разі порушення зобов`язання та/або умов цього договору та прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель зобов`язаний надіслати іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про його виконання протягом 30 календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення частини другої цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством.

З метою проведення досудового врегулювання спору, 03.01.2018 банком направлено ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення зобов`язання за іпотечним договором від 15.04.2008 № 1566, за кредитним договором № 184 від 15.04.2008, дану вимогу відповідач на пошті не отримав.

Пунктом 5.2. Кредитного договору № 184 передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,4% від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 7.8 кредитного договору сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до частини першої статті 259 Цивільного кодексу України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього Договору.

Відповідно до пункту 3.1.3. Іпотечного договору № 1566 іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором та/або цим Договором.

Згідно пунктів 4.2, 4.3, Іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов`язання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених цим договором, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором. Іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, який визначається іпотекодержателем самостійно на момент реалізації права іпотеки.

Відповідно до пункту 4.2.2. кредитного договору № 184, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 6.2. Іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель має право здійснити стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядок, в тому числі у відповідності до Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в пунктах 6.6. Іпотечного договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-дослідне консалтингове підприємство «Пектораль» за замовленням філії - Кіровоградське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» виконало звіт про експертну грошову оцінку нерухомого майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновків експерта оціночної діяльності ринкова вартість квартири становить 440085,00 грн. Оплата за проведену оцінку майна склала 1200,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 13.11.2017 № 99838456.

Позивач зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням з одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

У відзиві на позов ОСОБА_1 зазначила, що доводи позовної заяви про наявність заборгованості відповідача за кредитним договором нічим не підтверджені. Так, сам по собі розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 14.06.2018 не є належним, достовірним та достатнім доказом існування заборгованості. Включення позивачем до загальної суми боргу суми заборгованості 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом в період з 16.06.2011 по 14.06.2018 - 263 665,38 грн, є безпідставним, оскільки умовами пункту 5.2. Кредитного договору №184 від 15.04.2008 передбачена неустойка за порушення зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, у формі пені в розмірі 0,4% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

Крім того, з розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, неможливо встановити, за який період було обчислено суму відсотків по кредитному договору за користування кредитними коштами, а також 3% річних, та чи відповідає цей період строку позовної давності.

Відповідно до пункту 7.8 Кредитного договору № 184 від 14.04.2008 сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до частини першої статті 259 Цивільного Кодексу України до 3 років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але виключно, щодо повернення сум кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, що передбачені умовами цього договору).

Після ухвалення рішення 15.06.2011 у справі №2-96/11 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу минуло більше ніж три роки, майже сім років.

Отже сторони кредитного договору встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідач зазначила, що згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями АДРЕСА_1 має загальну площу 6340 кв.м., що відповідає критеріям об`єкту нерухомості, що визначені в підпункті 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказує, що у неї відсутнє будь-яке інше житло, окрім нерухомого майна яке є предметом іпотеки. Крім того зазначила, що вимоги про усунення порушень зобов`язань за іпотечним договором не отримувала. А відтак, просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (том 1, а.с.110-121).

Відповідачкою подано заяву про застосування строку позовної давності. В обгрунтування заяви зазначено, що відповідно до пункту 7.8 Кредитного договору № 184 від 15.04.2008 сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до частини першої статті 259 Цивільного Кодексу України до 3 років для всіх - грошових зобов`язань позичальника. Після ухвалення рішення 15.06.2011 у справі №2-96/11 за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу минуло більше ніж три роки, тобто майже сім років. Боржник взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 15.04.2018, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами). Отже сторони договору встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та інших забезпечувальних зобов`язань до фінансових чи майнових поручителів. Позивач в порушення норм законодавства здійснив розрахунки поза межами строків позовної давності як загального строку позовної давності в три роки до основного зобов`язання, так і спеціальної - в один рік до стягнення неустойки (том 1, а.с.108-109).

У письмових поясненнях, поданих до суду, ОСОБА_2 зазначав, що доводи позовної заяви про наявність заборгованості відповідача за кредитним договором нічим не підтверджені. Розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 14.06.2018 не є належним, достовірним та достатнім доказом існування заборгованості. До розрахунку заборгованості безпідставно включені 3 % річних. Позивач в порушення норм законодавства здійснив розрахунки поза межами строків позовної давності як загального строку позовної давності - три роки до основного зобов`язання, так і спеціальної - в один рік до стягнення неустойки. Також вказав, що ніякої вимоги про усунення порушень зобов`язань за іпотечним договором не отримував. У зв`язку з зазначеним просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (том 1, а.с.122-126).

У запереченнях на відзив позивачем зазначено, що у боржника виникла відповідальність, а у кредитора виникло право, на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами Цивільного кодексу України за невиконання грошового зобов`язання, щодо сплати коштів у рахунок погашення заборгованості за рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда по справі №2-96/11 15.06.2011 у вигляді 3% річних нарахованих за час виконання рішення суду. Вказано, що 30.06.2011 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду, якою передбачено зміну строків виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит, зокрема, сторони досягли згоди про добровільне виконання зобов`язань за кредитним договором, починаючи з 17.07.2011, відповідно сторони повернулись до добровільного виконання умов договору, строк дії якого визначено - до 17.09.2027.

Вказує, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня (том 1, а.с.162-167).

У поданих до суду запереченнях, відповідачка вказала, що грошові кошти, які вносились на погашення заборгованості розподілялись банком на погашення відсотків за користування кредитом, а не на погашення основної заборгованості (тіла кредиту). В результаті такого розподілення коштів позивач продовжує нараховувати: відсотки за користування кредитними коштами від суми заборгованості 40 000 дол. США 00 центів, не здійснюючи погашення тіла кредиту за рахунок перерахованих коштів на виконання судового рішення, а тому розмір заборгованості не зменшується, відсотки за користування кредитом нараховуються від початкового розміру тіла кредиту. Такими діями позивач ускладнює і без того складну ситуацію, оскільки, в результаті збільшується розмір зобов`язань боржника, не дивлячись на часткове виконання рішення суду. В матеріалах справи відсутня додаткова угода від 30 червня 2011 року, якою передбачено зміну строків виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит (том 1, а.с.185-188).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.08.2024 відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк», до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав доказів залишку заборгованості за кредитним договором у валюті за рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року, що позбавило суд можливості вирішити питання доцільності звернення стягнення на предмет іпотеки, та з підстав безпідставного нарахування заборгованості у іноземній валюті, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, оскільки така заборгованість за кредитним договором визначена у національній валюті - гривні відповідно до рішення Кіровського районного суду міста Кіровоград від 15 червня 2011 року у справі №2-96/11, тобто у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Зазначено, що позивач не навів переконливих аргументів про його очікування від державної виконавчої служби щодо примусового виконання вказаного судового рішення протягом шести років, адже, всі заходи спрямовані на примусове виконання виконавчого документу вживались державною виконавчою службою протягом 2011-2012 років. В подальшому, у 2012 році позивач був повідомлений щодо зняття з реалізації описаного та арештованого майна, яке є предметом іпотеки. Тобто у позивача були наявні всі підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи вищевикладене, суд вважав, що підстави зазначені позивачем щодо поважності причин пропуску строку позовної давності є необгрунтованими та безпідставними, а відтак Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк», звернулось до суду вищевказаним позовом зі спливом встановленого строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» подало до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про повне задоволення позовних вимог позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що вказане судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов`язання, що існувало між сторонами, якщо останнє було грошовим в іноземній валюті, то таким і залишається, а тому суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2011 року у справі №2-96/11 було змінено валюту кредитування згідно кредитного договору №184 від 15 квітня 2008 року, укладеного між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 з іноземної валюти у гривню.

Банк наголошує, що між ним та відповідачкою не було укладено жодних угод про зміну валюти зобов`язання за кредитним договором з іноземної валюти на гривню.

Щодо тверджень суду про ненадання доказів залишку заборгованості зазначено, що 10.04.2020 позивач подав до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів

справи від 08.04.2020 за вихідним номером 109.20-15/836, в якому просив долучити до матеріалів справи №404/4109/18 виписки по рахунках за кредитним договором №184 від 15.04.2008, а саме: НОМЕР_1 рахунок простроченого боргу; 69 рахунок прострочених процентів; НОМЕР_2 рахунок нарахування процентів.

Так, відповідно до наданих виписок по рахунках станом на 05.03.2020 заборгованість за кредитним договором №184 від 15 квітня 2008 року, перед АТ «Ощадбанк» становила: прострочений борг - 38 704,40 дол. США; нараховані проценти - 11 037,58 дол. США, а також пеня згідно рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27.09.2011 у справі №22ц-2203/11 - 7 436,17 грн.

Позивач вказує, що станом на день звернення до суду, заборгованість за кредитним договором №184 від 15.04.2008 залишається непогашеною і після звернення до суду з позовом, що підтверджується виписками долученими до матеріалів справи разом з клопотанням від 10.04.2020.

Щодо строків звернення до суду з даним позовом банк зазначив, що правомірно очікував від державної виконавчої служби примусового виконання рішення та активно вживав заходи, спрямовані на звернення стягнення на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження з виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості. Вказані дії, вчинені банком, підтверджені документально і свідчать про поважність причин пропуску строку позовної давності.

Вказує, що 06.07.2012 за повідомленням Кіровського відділу державної виконавчої служби Банку стало відомо, що до справи долучено довідку квартального комітету №31 від 07.02.2012 про реєстрацію неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим, вищевказане майно було знято з реалізації на прилюдних торгах.

Все це свідчить про те, що ОСОБА_1 активно перешкоджала здійсненню заходів, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження з виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості.

17.06.2013 в межах виконавчого провадження було здійснено повторний опис та арешт спірного предмета іпотеки.

У грудні 2013 року банк звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом примусового виселення.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.03.2014 у справі 404/11042/13-ц у задоволенні позовних вимог AT «Ощадбанк» про усунення перешкод у здійсненні звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом примусового виселення відмовлено.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначила, що ухвалюючи оскаржуване рішення у даній справі суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду жодного доказу залишку заборгованості за кредитним договором у валюті, визначеній рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2011 року. Відповідач вважає, що твердження позивача про поважність причин пропуску строку з даним позовом є необгрунтованими і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції (том 3, а.с.232-245).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, яка підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 15 квітня 2008 року укладено кредитний договір № 184 (том 1, а.с.18-21).

За умовами пункту 1.1 кредитного договору № 184 від 15.04.2018 банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 40000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 40000,00 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14 % річних.

Кредит надається на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15 квітня 2018 року (пункт 1.2 кредитного договору № 184 від 15.04.2018).

Підпунктом 1.4.2 кредитного договору № 184 від 15.04.2018 визначено, що укладення в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором договору іпотеки нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить майновому поручителю ОСОБА_1 .

Виконання позичальником зобов`язань за цим договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується: нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 2.1. кредитного договору № 184 від 15.04.2018 року).

В рахунок забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вищевказаному кредитному договору 15 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І. М., зареєстрований в реєстрі за № 1566 (том 1, а.с.22-25).

За умовами пунктів 1.1, 1.2 іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору № 184 від 15.04.2008 передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями АДРЕСА_1 .

Право власності на предмет іпотеки підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 25.11.1997 року державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Лимар О.А. за реєстром № 2-1149, зареєстрованим 26.11.1997 Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за номером запису 21142 в книзі 129 (пункт 1.3 договору іпотеки від 15.04.2008).

За пунктом 3.1.3 договору іпотеки від 15.04.2008 іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому цим договором, а у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором та/або цим договором.

Пункт 6.1. та 6.2. іпотечного договору від 15.04.2008 передбачає, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем (позичальником будь-якого з своїх обов`язків, передбачених цим договором та/або кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантів або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною). При цьому, у разі порушення зобов`язання та/або умов цього договору та прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель зобов`язаний надіслати іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про його виконання протягом 30 календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення частини другої цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством.

Між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 15 квітня 2008 року укладено договір поруки № 255, за умовами якого поручитель, зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 184 від 15.04.2008 (том 1, а.с.26).

Також між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 15 квітня 2008 року укладено договір поруки № 254, за умовами якого поручитель, зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 184 від 15.04.2008 (том 1, а.с.27).

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року позов Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління 479221,34 грн, з яких - основний борг - 262311,64 грн; прострочений борг - 56628,36 грн; відсотки -115074,86 грн; пеня на прострочений борг та на прострочені відсотки - 45206,48 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління 1700 грн 00 коп. судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (том 1, а.с.35-36).

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року змінено в частині стягнення пені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління пеню на прострочений борг в сумі 2677,20 грн, та на прострочені відсотки в сумі 4758,97 грн, всього на суму 7436,17 грн (том 1, а.с.37-38).

03 січня 2018 року Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення зобов`язання за іпотечним договором від 15.04.2008 № 1566 (том 1, а.с.32).

Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-дослідне консалтингове підприємство «Пектораль» за замовленням філії - Кіровоградське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» виконало звіт про експертну грошову оцінку нерухомого майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до висновків експерта оціночної діяльності ринкова вартість квартири становить 440 085,00 грн (том 1, а.с.39-59).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором № 184 від 15 квітня 2008 року станом на 01 листопада 2018 року становить 56600,91 дол. США та 7436,17 грн, в тому числі: прострочений борг по угоді 38730,18 дол. США, нараховані відсотки по угоді -11163,99 дол. США, пеня - 7436,17 грн. та 3% річних від простроченої суми 6706,74 дол. США (том 1, а.с.239-241).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За визначенням, що міститься у статтях 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У відповідності до положень частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України та згідно частини першої статті 1048 Цивільного Кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Обов`язок позичальника повернути позику встановлений статтею 1049 Цивільного кодекс України згідно якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору, що визначено частинами першою, другою статті 1056-1 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Приписами статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що зокрема у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

15 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 184 (том 1, а.с.18-21). За умовами пункту 1.1 кредитного договору № 184 від 15.04.2018 банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 40000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 40000,00 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14 % річних. Кредит надається на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15 квітня 2018 року (пункт 1.2 кредитного договору № 184 від 15.04.2018).

Між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 15 квітня 2008 року укладено договір поруки № 255, за умовами якого поручитель, зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 184 від 15.04.2008 (том 1, а.с.26).

Також між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 15 квітня 2008 року укладено договір поруки № 254, за умовами якого поручитель, зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 184 від 15.04.2008 (том 1, а.с.27).

Позивач, як кредитор за кредитним договором, відповідно до вимог статей 6, 627 Цивільного кодексу України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2011 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 479221,34 грн є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пенею.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року позов Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління 479221,34 грн, з яких - основний борг - 262311,64 грн; прострочений борг - 56628,36 грн; відсотки -115074,86 грн; пеня на прострочений борг та на прострочені відсотки - 45206,48 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління 1700 грн 00 коп. судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (том 1, а.с.35-36).

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року змінено в частині стягнення пені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління пеню на прострочений борг в сумі 2677,20 грн, та на прострочені відсотки в сумі 4758,97 грн, всього на суму 7 436,17 грн (том 1, а.с.37-38).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказував на те, що позивачем, як при зверненні до суду з позовом так і під час розгляду справи не надано до суду жодного доказу залишку заборгованості за кредитним договором у валюті, визначеній рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року та те, що позивач не довів, що кредитна заборгованість є такою, що для її погашення необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд не погоджується з такими доводами суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором № 184 від 15 квітня 2008 року станом на 01 листопада 2018 року становить 56600,91 дол. США та 7436,17 грн, в тому числі: прострочений борг по угоді 38730,18 дол. США, нараховані відсотки по угоді -11163,99 дол. США, пеня - 7436,17 грн та 3% річних від простроченої суми 6706,74 дол. США (том 1, а.с.239-241).

Відповідачем даний розрахунок не спростований, в матеріалах справи відсутні докази повного виконання зобов`язання, а тому відсутні підстави вважати, що позивач не довів належними та допустими доказами наявність заборгованості.

Станом на день звернення до суду позивачем, заборгованість за кредитним договором №184 від 15.04.2008 залишається непогашеною, що підтверджується наданими виписками долученими до матеріалів справи. Нявність непогашеної заборгованості за кредитним договором відповідачкою не спростовано.

У зв`язку з чим, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про недоведеність порушеного права на погашення заборгованості за кредитним договором шляхом зверрення стягнення на предмет іпотеки, за захистом якого позивач звернувся до суду.

Щодо спливу позовної давності.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачка подала заяву про застосування позовної давності до вимог, заявлених банком (том 1, а.с.108-109)

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»).

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, що звернені позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (подібний правовий висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15).

Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналась або повинна була дізнатись про це порушення), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатись про це порушення) фактори. При цьому, правило частини першої статті 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права покладається на позивача.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України № 6-2469цс16 від 16.11.2016 року, № 6-832цс15 від 28.09.2016.

Кредитний договір укладений між сторонами на строк з 14 квітня 2008 року по 15 квітня 2018 року.

Позивач, використовуючи право, надане йому частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, у 2011 році звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 184 від 15 квітня 2008 року, тим самим пред`явивши відповідачу вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості, отже такими діями позивач змінив строк виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором.

В матеріалах справи міститься постанова про відкриття виконавчого провадження № 27906564 винесена державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 28 липня 2011 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-96/11 виданого 18 липня 2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» кредитної заборгованості в сумі 481041,34 грн. (том 3, а.с.67).

Також містяться акти опису та арешту майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (том 3, а.с.168-173).

16 липня 2012 року на адресу позивача Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції направлено лист в якому повідомлено, що у зв`язку з тим, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована неповнолітня дитина, вказане майно знято з реалізації (том 3, а.с.174).

Всі заходи спрямовані на примусове виконання виконавчого документу вживались державною виконавчою службою протягом 2011-2012 років.

В подальшому, у 2012 році позивача повідомлено, що описане та арештоване іпотечне майно знято з реалізації. Тобто у позивача були наявні підстави для звернення до суду з відповідним позовом.

Однак, позивач очікуючи шість років примусового виконання, лише у 2018 році звернувся до суду з цим позовом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави зазначені позивачем щодо поважних причин пропуску строку позовної давності є необгрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк», звернулось до суду з цим позовом зі спливом позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц зроблено висновок, що виходячи з вимог статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

За таких обставин застосування наслідків спливу строку позовної давності можливе за умови наявності порушеного права позивача, тобто обґрунтованості позовних вимог.

Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки після спливу строку позовної давності, а викладені банком підстави для поновлення строку позовної давності не є поважними, у зв`язку з чим в задоволенні позову банку слід відмовити.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Апеляційний суд вважає, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, проте помилився щодо мотивів відмови, тому рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 серпня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.01.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник