Справа №442/4869/24
Провадження №2/442/60/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року місто Дрогобич Львівської області

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Коваля Р.Г.,

з участю секретаря судового засідання Чолавін Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Фінансова компанія «Омега Фінанс», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни, третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Липчук Тарас Володимирович про повернення безпідставно набутих коштів,-

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивач звернувся у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою до відповідачів, третьої особи про повернення безпідставно набутих коштів та просить стягнути в його користь з ТзОВ «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» 51405,81 грн., які з нього стягнуті в рамках виконавчого провадження за виконавчим написом, з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. на свою користь 5 791 грн. 18 коп. в рамках виконавчого провадження № 681174072. Крім цього просить стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. на свою користь 120 000 тис. грн. завданої моральної шкоди, та 4000 тис. грн. витрати на правову допомогу з ТзОВ «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» та приватного виконавця.

Позов обґрунтовано тим, що між ним та АТ «ЮНЕСК БАНК» було укладено кредитний договір №0.021.38.0719.ФО_К від 15.07.2019. 31.01.2021 на підставі Договору Факторингу №31/03-2021 право вимоги за кредитним договором №0.021.38.0719.ФО_К було відступлено ТзОВ «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС». 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року 1172, вчинив виконавчий напис № 9353 від 22.12.2021 про звернення стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: невідомо, місце роботи: невідомо, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер картки платника податків - НОМЕР_1 , який є боржником за Кредитним договором №0.021.38.0719.ФО_К від 15.07.2019, укладеним з АТ «ЮНЕСК БАНК», , заборгованості на користь ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА ФІНАНС», , місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. САПЕРНЕ ПОЛЕ,12, офіс 1007, Рахунок ІВАN: НОМЕР_2 , МФО 351005, якому АТ «ЮНЕСК БАНК» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №31/03-2021 від 31.01.2021 р право вимоги за Кредитним договором №0.021.38.0719.ФО_К від 15.07.2019, на загальну суму: 51405,81 гривень (п`ятдесят одна тисяча чотириста п`ять гривень 81 копійка), в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 33140, 37 гривень (тридцять три тисячі сорок гривень 37 копійок), заборгованість за відсотками 3,58 гривень (три гривні 58 копійок), заборгованість за комісією - 17261,86 гривень (сімнадцять тисяч двісті шістдесят одна гривня), за вчинення виконавчого напису нотаріуса - 1000 гривень (одна тисяча гривень 00 копійок). 14 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. на підставі виконавчого напису № 9353 від 22.12.2021 року було відкрито виконавче провадження №68174072. 05.12.2023 суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Нагірною О.Б. по справі № 465/7149/23, провадження № 2/442/1427/2023 було винесено рішення, за яким його позов був задоволений і визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9353 від 22.12.2021.

Виконавчий напис нотаріуса №9353 від 22.12.2021 був виданий на загальну суму 51405 грн. 81 коп.. У рамках виконавчого провадження №68174072, 14.01.2022 було винесено Постанову про стягнення з нього, як з боржника основної винагороди на суму 5140 грн. 58 коп..У рамках виконавчого провадження №68174072 від 14.01.2022 було винесено Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 225 грн. 14 коп.. У рамках виконавчого провадження №68174072 від 06.10.2023 було винесено Постанову про визначені розмір додаткових витрат виконавчого провадження на суму 425,46 гривень. Таким чином, у рамках виконавчого провадження з нього було стягнуто 57196 грн. 99 коп.. Керуючись наведеним вище, позовні вимоги просить задовольнити.

23.07.2024 через електронний суд на адресу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначається, що будь-які дії чи рішення приватного виконавця у рамках даного виконавчого провадження не оскаржувались, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження. Стягнення виконавцем основної винагороди приватного виконавця не може вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Просить суд у позові відмовити та стягнути на користь приватного виконавця кошти на правову допомогу у розмірі 12 тис. грн..

16.12.2024 через електронний суд на адресу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від представника позивача - Вихівської Т.В. надійшло заперечення на заяву представника відповідача Шилінської Ю.А. про стягнення коштів з позивача ОСОБА_1 на її користь грошових коштів на правову допомогу. Представник відповідача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на суму 12 тис. грн., разом з тим, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та інше), які б засвідчували факт того, що приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять. Просила суд відмовити в компенсації на професійну правничу допомогу приватному виконавцю Шелінській Ю.А..

Третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Липчук Т.В. в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за адресою, яка вказана в позовній заяві, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи.

Заяви та клопотання учасників справи.

24.07.2024 від адвоката В.Репака надійшов відзив на позовну заяву позивача ОСОБА_1 та заява про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.

24.07.2024 від адвоката В. Репака надійшло клопотання про розгляд даної справи в режимі відеоконференції.

25.09.2024 від відповідача приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

02.12.2024 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

16.12.2024 через електронний суд на адресу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від представника позивача - Вихівської Т.В. надійшло заперечення на клопотання про стягнення коштів на правову допомогу.

Інших заяв та клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваля Р.Г. від 18.06.2024, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого судового засідання у справі приміщення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за адресою: м. Дрогобич, вул. Лесі Українки, буд. 32, 29.07.2024 , о 10 год..

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.07.2024 в задоволенні клопотання представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. адвоката Репака В.В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.09.2024 підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду на 22.10.2024 о 09 год. 30 хв..

Відповідно до довідки від 22.10.2024 у зв`язку із неявкою всіх учасників в судове засідання, розгляд справи відкладено на 02.12.2024 о 09 год. 30 хв..

Відповідно до довідки від 02.12.2024 у зв`язку із клопотанням позивача про відкладення розгляду справи та неявкою всіх учасників в судове засідання, розгляд справи відкладено на 20.01.2025 о 10:00 год..

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «ЮНЕСК БАНК» було укладено кредитний договір №0.021.38.0719.ФО_К від 15.07.2019. 31.01.2021 на підставі Договору Факторингу №31/03-2021 право вимоги за кредитним договором №0.021.38.0719.ФО_К було відступлено ТзОВ «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС».

22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року 1172, вчинив виконавчий напис № 9353 від 22.12.2021 про звернення стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: невідомо, місце роботи: невідомо, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер картки платника податків - НОМЕР_1 , який є боржником за Кредитним договором №0.021.38.0719.ФО_К від 15.07.2019, укладеним з АТ «ЮНЕСК БАНК», , заборгованості на користь ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА ФІНАНС», , місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. САПЕРНЕ ПОЛЕ,12, офіс 1007, Рахунок ІВАN: НОМЕР_3 , МФО 351005, якому АТ «ЮНЕСК БАНК» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №31/03-2021 від 31.01.2021 р право вимоги за Кредитним договором №0.021.38.0719.ФО_К від 15.07.2019, на загальну суму: 51405,81 гривень (п`ятдесят одна тисяча чотириста п`ять гривень 81 копійка), в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 33140, 37 гривень (тридцять три тисячі сорок гривень 37 копійок), заборгованість за відсотками 3,58 гривень (три гривні 58 копійок), заборгованість за комісією - 17261,86 гривень (сімнадцять тисяч двісті шістдесят одна гривня), за вчинення виконавчого напису нотаріуса - 1000 гривень (одна тисяча гривень 00 копійок).

З матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. на підставі виконавчого напису № 9353 від 22.12.2021 року було відкрито виконавче провадження №68174072.

05.12.2023 суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Нагірною О.Б. по справі № 465/7149/23, провадження № 2/442/1427/2023 було винесено рішення, за яким позов ОСОБА_1 було задоволено, і визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9353 від 22.12.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» заборгованості у сумі 51405,81 грн..

Виконавчий напис нотаріуса № 9353 від 22.12.2021 був виданий на загальну суму 51405 грн. 81 коп.. У рамках виконавчого провадження №68174072, 14.01.2022 було винесено постанову про стягнення боржника основної винагороди на суму 5140 грн. 58 коп..

У рамках виконавчого провадження № 68174072 від 14.01.2022 було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 225 грн. 14 коп..

У рамках виконавчого провадження № 68174072 від 06.10.2023 було винесено постанову про визначені розмір додаткових витрат виконавчого провадження на суму 425,46 гривень.

У рамках вказаного виконавчого провадження з ОСОБА_1 було стягнуто 57196 грн. 99 коп..

Норми права та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, та мотиви їх застосування.

Предметом позову є грошові кошти стягнуті на підставі виконавчого напису нотаріуса на користь стягувача та кошти стягнуті виконавцем як винагорода приватного виконавця, підставою повернення коштів як безпідставно набутих відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Судом встановлено, що виконавчий напис рішенням суду було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Тобто, з урахуванням визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відпали правові підстави для набуття стягувачем коштів, примусово стягнутих на виконання виконавчого напису, який визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України.

Зазначена позиція підтверджується відповідає постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18.

Щодо стягнення коштів з приватного виконавця суд зазначає наступне.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.

Спірні правовідносини врегульовано законами України «Про виконавче провадження», «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Відповідно до ч.3 ст. 45 «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Частинами першою, другою, четвертою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018).

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (частини 2 та 4 статті 42 Закону 1404-VIII).

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є: 1) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню; 2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, що дає суду підстави вважати, що позовні вимоги позивача в цій частині є підставними.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності, правовідносин вони виникають регулюються цивільним законодавством.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду у своїй постанові від 01 березня 2021 у справі 180/1735/16-ц зазначила, що тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина перша статті 26 Закону).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина перша статті 26 Закону).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Висновок суду за результатами розгляду справи.

Суд погоджується, що оскільки виконавчий напис нотаріуса в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, то правова підстава, на якій відповідач ТзОВ «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» стягнув з позивача 51 405 грн. 81 коп. відсутня. Таким чином, вимоги позивача про повернення стягувачем коштів у розмірі 51 405 грн. 81 коп. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення коштів з приватного виконавця суд зазначає наступне. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є: 1) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню; 2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи наведене, з приватного виконавця підлягають стягненню кошти у розмірі 5791 грн. 18 коп., що є винагородою та витратами приватного виконавця у даному виконавчому провадженні.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Суд зазначає, оскільки позивачем не надано до суду доказів спричинення йому моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Згідно із ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки сторона позивача за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп..

Відповідно до Постанова ВС від 08.04.2021 року у справі № 161/20630/18 аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 4000 гривень, які слід стягнути з відповідачів.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 51 405 (п`ятдесят одна тисяча чотириста п`ять) грн. 81 коп., які були стягнуті з нього в рамках виконавчого провадження № 68174072 за виконавчим написом № 9352 від 22.12.2021.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 5 791 (п`ять тисяч сімсот дев`яносто одну) грн. 18 коп., які були стягнуті з нього в рамках виконавчого провадження № 68174072.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» на користь держави судові витрати по справі у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп..

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни на користь держави судові витрати по справі у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп..

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 ; місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач-1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс»; місце знаходження: 01042, м. Київ, вул. Саперне поле, 12, офіс 1007, .

Відповідач-2: Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна; місце знаходження: 79029, Львівська область, м. Львів, вул. Окружна,57 а, кабінет 201.

Третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Липчук Тарас Володимирович; місце знаходження: 76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, 433.

Дата складення повного судового рішення: 20 січня 2025 року.

Суддя Роман КОВАЛЬ