печерський районний суд міста києва
пр. № 2-8558/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2025 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі Ємець Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває скарга цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних.

29.11.2024 до суду надійшло клопотання представника Державної казначейської служби України про закриття провадження оскільки рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі № 200/359/23 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області судового збору у сумі 1073,60 гривень не виконане фактично, то спір щодо стягнення індексу інфляції за прострочення виплати основного боргу та 3% річних належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

21.01.2025 до суду надійшла заява позивача про розгляд справи у її відсутність , за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача з`явилася до суду та подала заяву про проведення судового засідання без фіксації технічними засобами, просила задовольнити клопотання про закриття провадження у справі.

Суд, дослідивши клопотання про закриття провадження у справі та матеріали справи, позицію учасників розгляду, прийшов до наступного висновку.

Положеннями статті 11 ЦПК України встановлено позицію диспозитивності цивільного судочинства, а саме передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 12, частини 1 статті 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви, позивач вважає, що невиплата їй суми судового збору порушує її права.

Також, позивач вказує, що оскільки рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі № 200/359/23 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області судового збору у сумі 1073,60 гривень не виконане фактично, то відповідач має сплатити індекс інфляції за прострочення виплати та 3% річних, у зв`язку з чим, вирішила звернутись до суду за захистом своїх прав у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

В обсязі конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, що виникли між позивачем та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Отже, враховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань,спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 09.11.2023 у справі № 420/2411/19(провадження № 11-422апп21) про те, що вимоги позивача про стягнення 3 %річних та інфляційних втрат (акцесорні зобов`язання), заявлені з підстав тривалого невиконання державою в особі ДКС України, прийнятого судом в порядку адміністративного судочинства рішення про стягнення з відповідача заборгованості (основне зобов`язання). З огляду на викладене, а також ураховуючи характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі, що розглядається, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах та їх суб`єктний склад, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що спір щодо стягнення на користь позивача інфляційних втрат і 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки він виник у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду, ухваленого в адміністративній справі.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що оскільки рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі № 200/359/23 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області судового збору у сумі 1073,60 гривень не виконане фактично, то спір щодо стягнення індексу інфляції за прострочення виплати основного боргу та 3% річних належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Пунктом першим частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у даній справі слід закрити. При цьому, позивачу слід роз`яснити його право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

На підставі наведеного та керуючись ст. 55, пунктом 1 ч. 1 ст. 255, статтями 258, 260, 352-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних .

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА