П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року місто Київ

справа № 754/13869/23

провадження №22-ц/824/1762/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Височанської Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Якименком Миколою Миколайовичем,

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року постановлену у складі судді Бабко В.В.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про визнання судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2023 року у справі № 754/13869/23, згідно якого стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 2 жовтня 2023 року і до досягнення кожного з дітей повноліття, таким, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтована тим, що 1 листопада 2023 року державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Архіповим Д.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 з виконання судового наказу №754/13869/23, виданого Деснянським районним судом м. Києва 3 жовтня 2023 року.

Також державним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пеню, стипендію, та інші доходи боржника від 13 лютого 2024 року.

Вважає, що судовий наказ є таким, що не підлягає виконанню, оскільки 3 червня 2024 року постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2024 року, по справі № 754/3063/22, задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_2 , рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року по справі № 754/3063/23 в частині вирішення позовів про визначення місця проживання дітей скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким визначено місце проживання дітей почергово з кожним із батьків, у такому порядку: місяць з батьком ОСОБА_1 , місяць з матір`ю ОСОБА_2 .

Резолютивна частина постанови також містить наступні імперативні приписи: «5. Перший місяць, починаючи з 1 червня 2024 року, діти проживають з батьком. По завершенню місяця, протягом якого діти проживали з батьком чи матір`ю, в останній день той з батьків, з яким вони проживали, зобов`язаний супроводити (привезти) дітей до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіки іншого з батьків.

До того ж, на стор.31 постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2024 року вказано: «Батьки мають спільно приймати рішення щодо суттєвих питань виховання і розвитку дітей, узгодити порядок несення витрат на утримання дітей».

Таким чином, спільні діти сторін проживатимуть також із ОСОБА_2 і перебуватимуть на її утриманні, при цьому строк такого проживання дітей із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є рівним.

Отже, із приписів постанови Верховного Суду прямо випливає, що ОСОБА_2 не є тим із батьків, який проживає окремо від дітей та на якого може бути покладено обов`язок щодо сплати аліментів за судовим наказом.

На момент звернення з цією заявою до суду, ОСОБА_2 не має будь-якої заборгованості перед ОСОБА_1 з виконання судового наказу про стягнення аліментів.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просила визнати судовий наказ Деснянського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2023 року по справі №754/13869/23 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року задоволено заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ 2н-754/811/23 (справа № 754/13869/23) від 3 жовтня 2023 року, виданий Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 2 жовтня 2023 року і до досягнення кожного з дітей повноліття, з 1 липня 2024 року.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Якименко М.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 рокуу справі та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_5 про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу від 03.10.2023 Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02 жовтня 2023 року і до досягнення кожного з дітей повноліття, залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судовий наказ був виданий 3 жовтня 2023 року Деснянським районним судом м. Києва і на момент його видачі фактичне місце проживання дітей було із батьком, і діти, як на той момент, так і на момент прийняття оскаржуваної ухвали фактично проживають із батьком і саме батько несе основний тягар утримання дітей.

Почерговий порядок щодо місця проживання дітей був встановлений постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі №754/3063/22, після видачі судового наказу від 3 жовтня 2023 року про стягнення аліментів. ОСОБА_5 у зв`язку із ухваленням Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду постанови від 22 травня 2024 подала до суду заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Також, судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, суд першої інстанції не встановив дату та підставу припинення обов`язку ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання дітей відповідно до норм чинного законодавства України.

Той факт, що постановою Верховного Суду визначено почерговий порядок щодо місця проживання дітей то з батьком, то з матір`ю, автоматично не припиняє обов`язку сплачувати аліменти на дітей. Судом першої інстанції не застосовано ст. 599 Цивільного кодексу України, ст. 273 Сімейного кодексу України та порушено вимоги ст.ст. 273, 432 Цивільного процесуального кодексу України та не встановлено обставини, які б припинили обов`язок ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання дітей.

ОСОБА_2 не зверталась з позовом про припинення (звільнення) обов`язку сплати аліментів. Докази того, що у визначеному законом порядку ОСОБА_2 звільнено від сплати аліментів за судовим наказом №754/13869/23 від 3 жовтня 2023 року, виданим Деснянським районним судом міста Києва, відсутні.

Також, ОСОБА_2 звертаючись із заявою в порядку ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України, обрала неналежний спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що діти з 1 липня 2024 року проживатимуть з матір`ю, ґрунтується на припущеннях, оскільки таке рішення ухвалене 21 червня 2024 року до настання цієї дати, і факт проживання дітей з матір`ю не був встановлений та підтверджений належними та допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишити без змін.

Вказує на те, що на момент видачі судового наказу діти проживали з батьком лише і виключно тому, що він своїми протиправними діями чинив їй перешкоди у спілкуванні з дітьми.

Обґрунтування апеляційної скарги щодо того, що діти проживають разом з батьком не є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки дане проживання відбувається внаслідок відвертого нехтування батька чинного законодавства України та існуючого судового рішення про визначення порядку проживання дітей, демонстративно ігнорується постанова Верховного Суду від 22 травня 2024 року.

Вказує, що дата припинення сплати аліментів на утримання дітей була визначена в оскаржуваній ухвалі та вказує на те, що у ОСОБА_2 відсутня будь-яка заборгованість перед ОСОБА_1 .

Обставини на які посилається ОСОБА_1 не можуть бути підставами для задоволення апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Якименко М.М. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Логінов К.Е. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив постановлену ухвалу як законну і обґрунтовану залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 3 жовтня 2023 року Деснянським районним судом міста Києва постановлено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 2 жовтня 2023 року і до досягнення кожного з дітей повноліття.

22 травня 2024 року Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду по справі № 754/3063/22 задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_2 , рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року в частині вирішення позовів про визначення місця проживання дітей скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: місяць з батьком; місяць з матір`ю. Щомісячний період проживання дітей з кожним з батьків починається з першого дня місця та завершується останнім днем відповідного місяця. Перший місяць, починаючи з 1 червня 2024 року, діти проживають з батьком. По завершенні місяця, протягом якого діти проживали з батьком чи матір`ю, в останній день той з батьків, з ким вони проживали, зобов`язаний супроводити (привезти) дітей до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.

Постановляючи ухвалу про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що прийнятим Верховним Судом судовим рішенням вирішено, що малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинні почергово проживати з кожним із батьків, у такому порядку: місяць з батьком; місяць з матір`ю. Під час проживання малолітніх дітей з матір`ю, в місяць її черговості, діти будуть перебувати повністю на її утриманні та її забезпеченні. Таким чином, між сторонами визначений судом почерговий порядок щодо місяця проживання дітей, що є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу на користь одного із батьків.

Оскільки судом беззаперечно встановлено, що на сьогодні діти мають місце проживання як з батьком, так із матір`ю, та враховуючи, що черговість матері відбудеться відповідно до обов`язкового усіма сторонами виконання постанови Верховного Суду від 22 травня 2024 року з 1 липня 2024 року, відповідно саме з цієї дати слід визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Згідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інший законний представник дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину).

Відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, у порядку, встановленому законом.

Суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому ст.ст. 432, 435 цього Кодексу (ст.173 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково, або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 9 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 9 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Помилки при видачі Деснянським районним судом м. Києва судового наказу від 3 жовтня 2023 року не встановлено.

Як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_2 , посилався на постанову Верховного Суду від 22 травня 2024 року.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що саме по собі судове рішення, яким визначено місце проживання дітей почергово то з батьком, то з матір'ю, не свідчить про відсутність обов`язку матері утримувати дітей.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість заяви ОСОБА_2 тільки з підстав наявності судового рішення є помилковим. Відповідно, постановлена Деснянським районним судом м. Києва 21 червня 2024 року ухвала підлягає скасуванню.

Приймаючи судове рішення по суті заяви ОСОБА_2 , колегія суддів, окрім вищезазначеного, враховує також наступне.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення ( абз.2 ч.1 ст.273 СК України).

Матеріали справи не містять доказів того, що у визначеному законом порядку ОСОБА_2 звільнено від сплати аліментів за судовим наказом від 3 жовтня 2023 року, виданим Деснянським районним судом м. Києва.

Отже, оскільки сама по собі постанова Верховного суду від 22 травня 2024 року, якою визначено місце проживання дітей, не є підставою для звільнення ОСОБА_2 від обов'язку сплачувати аліменти, помилки при видачі судового наказу не встановлено, відповідно відсутні підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Якименком Миколою Миколайовичем, задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2023 року таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 29 січня 2025 року.

Суддя - доповідач: О. І. Шкоріна

Судді: Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус