Справа № 465/9320/24
Провадження 2/465/721/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28.01.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Баран О.І.,

за участі секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Олексів Н.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року позивач звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом, у якому просить розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29.06.2013 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 313.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.12.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 16-17).

Аргументи позивача

Позовна заява мотивована тим, що у подружжя спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя та несумісніть характерів, внаслідок чого з весни 2017 року відносини загострились, почали виникати конфлікти та сварки. Позивач зазначає, що подальше спільне проживання із відповідачем є неможливими через відсутність почуття взаємної любові, взаємоповаги та взаєморозуміння. Вважає, що їх примирення неможливе, оскільки подружжя фактично припинило шлюбні відносини та ведення спільного господарства з березня 2023 року. Тому збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв`язку із чим просить суд позовні вимоги задовольнити.

Заперечення відповідача

Відповідач з вимогами позовної заяви не погодилася, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечила проти розірвання шлюбу, однак зазначила, що викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Вважає, що шлюб фактично розпався з вини відповідача, який з часом перестав ночувати вдома. Зазначила, що упродовж 2024 року отримувала декілька пропозицій позивача розірвати шлюб за спільною заявою подружжя, однак все ж сподівалась на покращення відносин (а.с. 21-22).

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Позивач у вступному слові зазначив про те, що він і сам намагався врятувати подружні відносини, внаслідок чого організовував зустрічі подружжя з психологом. Однак, дружина продовжувала надавати перевагу відносинам із власною матір`ю, а після народження сина усунула позивача від участі у його вихованні, внаслідок чого повністю знецінила його роль як батька, чим посилила у позивача відчуття відсутності власного місця, ролі і значення у сім`ї. Указане мало нищівний вплив на взаємини батька із сином, унаслідок чого син налаштований проти батька. Унаслідок неможливості подальшого співіснування із відповідачем у березні 2023 року позивач виїхав із належної відповідачу квартири. Незважаючи на продовження спілкування із відповідачем та фінансову участь батька у забезпеченні сина, відповідач вирішила стягувати аліменти саме у примусовому порядку, що стало для нього цілковитою несподіванкою. Крім цього, він вимушений виборювати своє право на участь у вихованні сина та побачення із ним.

Відповідач у вступному слові також не заперечила щодо розірвання шлюбу. Зазначила, що після народження сина, вона дійсно прописала немовля із чоловіком у квартирі за місцем власного проживання, де вони і проживали. Проте вважала, що з 15.03.2023 чоловік її підступно зрадив та кинув, переставши ночувати у дома. На уточнююче запитання суду, щодо конкретизації змісту поняття «зрада», відповідач пояснила, що так вона оцінює факт виїзду позивача із місця спільного проживання і така оцінка не має нічого спільного із зрадою чоловіка з іншою жінкою.

Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини.

Із свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого повторно 14.08.2024 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що громадяни України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Борщів, Тернопільської області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Львова, Львівської області перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.06.2013 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №313 (а.с. 9).

Під час шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 1093 (а.с. 10).

Позивач стверджує, що шлюбні відносини між подружжям припинилися, сімейні відносини сторонами не підтримуються з березня 2023 року, спільне господарство не ведеться.

Частиною 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин.

Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб.

Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. За приписами частини другої цієї ж статті суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду викладеною у постанові № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) від 15.01.2020.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що їх подальше спільне життя подружжя збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, збереження шлюбу є неможливим.

Відповідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідач під час розгляду справи про бажання відновити своє дошлюбне прізвище суд не повідомляла.

Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер їх відносин, наполягання на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сім`ї неможливо суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову на відповідача.

Тому суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір, який сплачено при подачі позовної заяви до суду у сумі 1211 грн. 20 коп. (а.с. 5).

Керуючись ст. 4, 10-13, 19, 76-80, 141, 206, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, ЦПК України ст. 56, 104, 105, 110-113 СК України, суд -,

у х в а л и в:

Позовну заяву задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 29.06.2013 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (актовий запис № 313).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 )

Текст судового рішення складено 29.01.2025 року.

Суддя: Баран О.І.