Справа № 510/1274/24
Провадження №2/510/524/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.25 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Лабановой С.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Урум А.Д. на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; копія заповіту ОСОБА_4 від 11.12.2006р., оформленого на ім`я ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія довідки старости Нагірненського старостинського округу №7 Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 10.05.2024р. про склад сім`ї ОСОБА_4 на день його смерті; копія державного акту серії ОД №010308 від 31.01.2005р. на право власності на земельну ділянку земельну ділянку площею 1,75 га із кадастровим номером :01:006:0431, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 ), виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копії витягів від 09.05.2024р. із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок; копія заповіту ОСОБА_5 від 19.11.2003р., оформленого на ім`я ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія довідки старости Нагірненського старостинського округу №7 Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 10.05.2024р. про склад сім`ї ОСОБА_5 на день її смерті; копія державного акту серії ОД №010307 від 31.01.2005р. на право власності на земельну ділянку земельну ділянку площею 1,75 га із кадастровим номером :01:006:0430, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_3 ), виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.06.2021р. щодо земельної ділянки площею 0,7564 га із кадастровим номером :01:007:0470, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.05.2024р.; відповідь завідувачки Ренійської райдержнотконтори від 27.11.2024р. (після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не заводилась); копії Інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 27.11.2024р.; копії протоколів опитування осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за їх згодою від 17.01.2025р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідачка приходиться їм невісткою .

За життя ОСОБА_4 належало наступне майно:

-земельна ділянка площею 1,75 га із кадастровим номером :01:006:0431, розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 ), виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, - згідно державного акту серії ОД №010308 від 31.01.2005р. на право власності на земельну ділянку.

На випадок смерті ОСОБА_4 розпорядився належним йому майном, 11.12.2006р. склав заповіт на ім`я своєї невістки відповідачки у справі, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вищезазначене належне йому майно.

Після смерті свекра ОСОБА_4 відповідачка до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом не зверталась, вона не прийняла спадщину і фактично. У зв`язку із цим, спадкування після смерті ОСОБА_4 здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 були його дружина та син (позивач у справі). Позивач за прийняттям спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не звертався. На день смерті ОСОБА_4 разом із ним мешкала його дружина ОСОБА_8 , вона і прийняла спадщину після смерті чоловіка в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки спільно мешкала із ним на момент смерті, вела спільне із чоловіком господарство, доглядала за ОСОБА_4 .

Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, після смерті ОСОБА_4 його дружина прийняла спадщину (земельну ділянку площею 1,75 га) в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України і вона стала належати їй.

За життя ОСОБА_5 належало наступне майно:

-земельна ділянка площею 1,75 га із кадастровим номером :01:006:0430, розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_3 ), виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, - згідно державного акту серії ОД №010307 від 31.01.2005р. на право власності на земельну ділянку;

-земельна ділянка площею 0,7564 га із кадастровим номером :01:007:0470, розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, - на підставі рішення Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області від 16.10.2020р. №307 VII.

Окрім вищевказаного нерухомого майна, ОСОБА_5 також належала і земельна ділянка площею 1,75 га із кадастровим номером :01:006:0431, розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 ), виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка була прийнята нею у спадок після смерті чоловіка, але не переоформлена на її ім`я.

На випадок смерті ОСОБА_5 розпорядилась належним їй майном, 19.11.2003р. склала заповіт на ім`я свого сина позивача у справі, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на вищезазначене належне їй майно.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за заповітом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у зв`язку із тим, що в нього були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на об`єкти спадкового майна.

Відповідачка на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформив позивач спадкоємець за заповітом.

Останні роки перед смертю матері позивач мешкав разом із нею, доглядав за ОСОБА_5 , як син. Відповідачка у справі будь-яких заперечень щодо позовних вимог не мала, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки, про що 30.05.2024р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Надати такі документи позивач не може, оскільки за життя його матір втратила їх, крім того, ОСОБА_5 не переоформила на своє ім`я спадщину, яку вона прийняла після смерті чоловіка.

Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу - при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) правовстановлюючого документу проставляється відповідна відмітка «згідно з оригіналом» із зазначенням дати та підпису нотаріуса.

Отже, після смерті ОСОБА_5 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач прийняв спадщину за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої ОСОБА_5 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Так, судом було встановлено, що після смерті ОСОБА_4 спадкоємиця за заповітом (відповідачка) відмовилась від спадщини, не прийняла її, у зв`язку із чим спадкування стало відбуватися за законом спадкоємцями першої черги. Отже, після смерті ОСОБА_4 в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину прийняла його дружина ОСОБА_5 , яка на момент смерті чоловіка спільно мешкала із ним за однією адресою. Після смерті ОСОБА_5 позивач, який був призначений останньою спадкоємцем за заповітом, у передбачений законом строк для прийняття спадщини не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, проте він прийняв спадщину фактично, оскільки його воля була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів щодо земельних ділянок, використання їх за цільовим призначенням та ін.).

Таким чином, ОСОБА_1 прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, яка в свою чергу також прийняла спадщину за законом на земельну ділянку після смерті свого чоловіка.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначив позивач, після смерті матері у нього були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на земельні ділянки, розпорядження щодо їх цільового використовування).

Про факт спільного мешкання ОСОБА_1 із своїми батьками на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 свідчать пояснення осіб свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , протоколи опитування яких були надані суду для дослідження в якості доказів. Як виходить з пояснень вищевказаних свідків, вони мешкають неподалік домоволодіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нині померлих. Пояснюють, що їх син ОСОБА_9 завжди допомагав батькам, а коли їм стало важко вести самостійно домогосподарство, він переїхав разом із своєю сім`єю мешкати до батьків. Після смерті батька ОСОБА_10 продовжив мешкати із матір`ю, доглядав за нею до її смерті, а після організував похорон ОСОБА_11 , взяв на себе всі матеріальні витрати. В даний час родина позивача мешкає по АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивач прийняв спадщину за заповітом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1235, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_4 ) в порядку спадкування за заповітом право власності на:

-земельну ділянку площею 1,75 га із кадастровим номером :01:006:0430, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_3 ), виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, - згідно державного акту серії ОД №010307 від 31.01.2005р. на право власності на земельну ділянку (оформленого на ім`я ОСОБА_5 );

-земельну ділянку площею 0,7564 га із кадастровим номером :01:007:0470, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, - на підставі рішення Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області від 16.10.2020р. №307 VII (власником вказана ОСОБА_5 );

-земельну ділянку площею 1,75 га із кадастровим номером :01:006:0431, розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 ), -згідно державного акту серії ОД №010308 від 31.01.2005р. на право власності на земельну ділянку (оформленого на ім`я ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

що належали ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК