Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2638/19 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 37 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/2638/19 за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира 12 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулося до суду з даним позовом у якому просило стягнути із ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі страхового відшкодування, а саме, 167766,42 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.09.2017 між ПрАТ "СК "Уніка" та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування №007065/4017/0000298, предметом якого є страхування транспортного засобу Сitroen С3, номерний знак НОМЕР_1 . 20 травня 2018 року в м.Житомирі по вул. Київській, 81, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Сitroen С3, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та BMW 730, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Відповідно до постанови Корольовського районного суду м.Житомира від 08.06.2018 винною в даному ДТП було визнано відповідача ОСОБА_1 . Згідно рахунку-фактури ДПІІ «Автоінфестстрой - Житомир» від 17.07.2018 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 272 188,22 грн. Відповідно до висновку судового експерта Землюка В.В. №1941 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 295 421,24 грн. На виконанням умов договору ПрАТ «СК «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО у розмірі 267 256, 42 грн. Цивільна відповідальність відповідача на той час була застрахована в ПАТ "НАСК "Оранта" за полісом № АМ/851483, згідно якого передбачено ліміт за шкоду майну 100000,00 грн, франшиза 510,00 грн. ПАТ "НАСК "Оранта" на виконання умов договору та закону відшкодувала ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування в розмірі 99490,00 грн, що є страховою сумою та лімітом за страховим полісом. Таким чином, різниця між виплаченим ПрАТ «СК «Уніка» відшкодуванням та страховим відшкодуванням компанії винуватця ДТП ПАТ "НАСК "Оранта" становить 167766,42 грн, які позивач просив стягнути з відповідача. Згідно заяви позивача від 18.09.2019 про збільшення позовних вимог представник позивача зазначив, що під час проведення відновлювального ремонту застрахованого автомобіля були виявлені приховані (скриті) пошкодження. Відповідно до рахунку ТОВ «Союз Автомотів» №СА-К-4742 від 27.12.2018 вартість відновлювального ремонту додатково виявлених пошкоджень застрахованого автомобіля складає 48791,04 грн. На виконання умов договору страхування ПрАТ «СК «Уніка» здійснило доплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ТОВ «Союз Автомотів» в розмірі 48 791,04 грн. Таким чином, розрахунок позовних вимог наступний: 267 256,42 грн (виплачене 03.08.2018 страхове відшкодування) + 48 791,04 грн. (вартість відновлювального ремонту додатково виявлених пошкоджень) 99 490,00 грн (відшкодування страхової компанії винуватця ДТП) = 216 557,46 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира 12 листопада 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» 216 557 грн 46 коп. на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 3248,36 грн судового збору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (ч. 3 ст. 386 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, що регулюються, серед іншого, переліченими нормами законодавства. Проте, поряд із встановленням суті правовідносин, в такій категорії справ підлягає встановленню розмір матеріального збитку, що має встановлюватися процесуальними засобами із дотриманням прав сторін, зокрема відповідача. у висновку судового експерта Землюка В.В. №1941 від 02.07.2018 та додатковому висновку судового експерта Землюка В.В. №2164 від 02.03.2019 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідома неправдивий висновок, і що такий висновок підготовлено для подання до суду, судом помилково ідентифіковано перелічені висновки експерта в якості допустимих доказів та, відповідно, винесено оскаржуване рішення на підставі недопустимих доказів. Окрім цього, до вад наявних висновків, наданих позивачем, відносимо й те, що у висновку судового експерта Землюка В.В. №1941 від 02.07.2018 вказується, що відповідач нібито не з`явилася на огляд автомобіля 25.05.2018 року. Зауважує, що ні ОСОБА_1 , ні будь-який її представник навіть не повідомлялися про проведення такого огляду, з огляду на що можливість реалізації її прав під час огляду та формування висновків позивачем не забезпечено. «Електронне ж повідомлення» від 23.05.2018 року, копія якого додана до висновку експерта, також є не належним та допустимим доказом, оскільки не є ні поштовим відправленням, ні електронним листом з відповідним підписом та не містить доказів ні про вчинення такого відправлення, ні про його доставку. Окрім цього, у випадку, якщо під наданою копією «електронного повідомлення», все ж мається на увазі письмова кореспонденції, то, з врахуванням нормативних строків пересилання письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (для місцевої Д+2) отримати таку кореспонденцію, у випадку її надсилання, адресат міг би не раніше 25.05.2018 року в час, пізніший ніж призначений час огляду пошкодженого транспортного засобу. В додатковому ж висновку судового експерта ОСОБА_4 №2164 від 02.03.2019 при огляді транспортного засобу взагалі зазначено лише представника позивача та власника транспортного засобу відомості про повідомлення ОСОБА_1 в такому висновку є відсутніми. Не можна погодитися й з висновками суду, висловленими в оскаржуваному рішенні щодо недопустимості доказів, наданих відповідачем: звіту про оцінку розміру збитку від 29.05.2024, автотоварознавчої експертизи від 12.08.2024 та рецензування висновку експерта автотоварознавчого дослідження № 1941 від 02.07.2018, здійсненого ФОП ОСОБА_5 . Отже, узагальненою вадою звіту про оцінку розміру збитку від 29.05.2024 та автотоварознавчої експертизи від 12.08.2024, на думку суду, є те, що експертами не проводився огляд транспортного засобу. Природно, що огляду транспортного засобу не проводився і не міг проводитися, оскільки позивачем такий транспортний засіб для огляду до суду не надано саме з цих причин звіт про оцінку розміру збитку від 29.05.2024 та автотоварознавча експертиза від 12.08.2024 проводилася на підставі матеріалів даної цивільної справи №296/2638/19, що розглядалася Корольовським районним судом м. Житомира про що вказується в обох документах та наголошено про це в судових засіданнях. Більше того, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, передбачено абз. 2 п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта) що й мало місце у нашій справі. Зрештою проведення огляду транспортного засобу, на необхідності чого наголосив суд в оскаржуваному рішенні, через 6 років після дорожньо-транспортної пригоди, навпаки звело б репрезентативність таких доказів нанівець, адже транспортний засіб є таким, що експлуатується. Що ж до рецензування ФОП ОСОБА_5 висновку експерта автотоварознавчого дослідження № 1941 від 02.07.2018 за відсутності доказів працевлаштування ФОП ОСОБА_5 в НДУСЕ, оцінку даному доказу та його допустимості дано судом у даній справі ще 2021 року адже підставою для скасування заочного рішення від 21 жовтня 2020 року у даній справі ухвалою суду від 03 листопада 2021 року стали, серед іншого, аргументи, наведені ФОП ОСОБА_5 при згаданому рецензуванні. З невідомих причин через кілька років інший склад суду в цій же справі, після використання доказу судом в цій же справі та ідентифікації його як допустимого зробив висновок про недопустимість. Не зважаючи на взаємовиключеність позицій суду, зміст рецензії ФОП ОСОБА_5 є достатнім для розуміння викладеної в ній аргументації, що поза всяким сумнівом вказує на недопустимість висновку експерта автотоварознавчого дослідження № 1941 від 02.07.2018 року. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, в врахуванням встановленої недопустимості наданих позивачем доказів, позивачем не надано доказів щодо визначення розміру відшкодування, що унеможливлює об`єктивне визначення розміру відшкодування, яке позивач просить здійснити, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх необґрунтованість.

24 січня 2025 на адресу Житомирського апеляційного суду надійшов відзив представника ПАТ «Страхова компанія «Уніка» Комиса С.В. на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира 12 листопада 2024 року у якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Зазначає, що позивачем разом з позовною заявою та заявою про збільшення розміру позовних вимог подано висновки судового експерта ОСОБА_4 № 1941 та 2164. Дані висновки складені судовим експертом у відповідності до вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України N 1335/5/1159 від 24.07.2009. Перед складанням звіту даний експерт особисто оглядав пошкоджений транспортний засіб Citroen, моделі С3, р.н. НОМЕР_1 . Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічні висновки містяться в постанові Вищого господарського суду України від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17, від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18. В матеріалах справи наявні рахунки СТО (офіційного дилера), акти виконаних робіт та платіжні доручення з виплати страхових відшкодувань, в яких зазначена кінцева сума, що витрачена позивачем на відновлення транспортного засобу. Відповідно до зазначеного, рахунки СТО, акти виконаних робіт та платіжні доручення про здійснення страхових відшкодувань є належними та достатніми доказами реальної вартості робіт, необхідної для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 5.2. Методики, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Як вбачається з наведеної норми, присутність представників сторін, зокрема, представників винної у скоєнні ДТП особи, для проведення технічного огляду не є обов`язковою. Відповідний висновок викладено у постанові Вищого господарського суду України від 08.11.2011 по справі N 5005/2467/2011. Позивач погоджується з мотивами суду щодо звіту про оцінку розміру збитку від 29.05.2024 та автотоварозначвої експертизи від 12.08.2024, які подано представником відповідача. Надані представником відповідача звіт про оцінку розміру збитку від 29.05.2024 та автотоварознавча експертиза від 12.08.2024, складені з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, та є недопустимими доказами. Зміст і вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими, а оскаржуване судове рішення є законним та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.09.2017 між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування №007065/4017/0000298, предметом якого є страхування транспортного засобу Сitroen С3, номерний знак НОМЕР_1 .

20 травня 2018 року в м.Житомирі по вул. Київській, 81, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Сitroen С3, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та BMW 730, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Корольовського районного суду м.Житомира від 08.06.2018 винною в даному ДТП було визнано відповідача ОСОБА_1 .

Згідно рахунку-фактури ДПІІ «Автоінфестстрой-Житомир» ТОВ «Девелопмент макс ЛЛС» від 17.07.2018 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 272 188,22 грн.

Відповідно до висновку судового експерта Землюка В.В. №1941 від 02.07.2018 вартість відновлювального ремонту автомобіля Сitroen С3, номерний знак НОМЕР_1 , при ремонті на СТО ДПІІ «АІС -Житомир», з урахуванням фізичного зносу, складає 283 601,57 грн.

На виконання умов договору добровільного страхування на транспорті №007065/4017/0000298 ПрАТ «СК «Уніка» 03.08.2018 здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО ДПІІ «АІС -Житомир» у розмірі 267256, 42 грн.

Цивільна відповідальність відповідача застрахована за полісом №АМ/000851483 в ПАТ "НАСК "Оранта", яким передбачено ліміт за шкоду майну - 100 000, 00 грн, франшиза 510,00грн.

ПАТ "НАСК "Оранта" на виконання умов договору №АМ/000851483 та закону здійснила виплату ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування у розмірі 99 490,00 грн.

Відповідно до рахунків ТОВ «Союз Автомотів» №СА-К-4742 від 27.12.2018, №СА-К-7863 від 27.02.2019 вартість відновлювального ремонту додатково виявлених пошкоджень автомобіля Сitroen С3, номерний знак НОМЕР_1 складає 48 791,04 грн.

Згідно додаткового висновку судового експерта Землюка В.В. №2164 від 02.03.2019 вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля Сitroen С3, номерний знак НОМЕР_1 , при ремонті на СТО «Союз Автомотів» складає 39234,41 грн.

На виконання умов договору страхування ПрАТ «СК «Уніка» здійснило доплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ТОВ «Союз Автомотів» в розмірі 48 791,04 грн.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СК «УНІКА» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд першої інстанції встановив, що звертаючись до суду з даним позовом ПрАТ «СК «УНІКА» посилалось на те, що товариство, як страховик потерпілого у ДТП 20.05.2018 року особи ОСОБА_3 (власника пошкодженого автомобіля Сitroen С3, номерний знак НОМЕР_1 ) виплатило на ремонт вказаного автомобіля за договором добровільного страхування страхове відшкодування в сумі 316 047,46 грн (267 256,42 грн + 48 791, 04 грн). Оскільки ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило на користь ПрАТ «СК «УНІКА» суму страхового відшкодування - вартість відновлювального ремонту автомобіля в сумі 99 490, 00 грн, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що різниця між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням, що становить суму 216 557, 46 грн (316 047,46 грн - 99 490, 00 грн) підлягає стягненню з винної особи ОСОБА_1 .

Згідно із частинами першою, п`ятою - сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Із змісту висновку судового експерта Землюка В.В. №1941 від 02.07.2018 та додаткового висновку №2164 від 02.03.2019 вбачається, що автотоварозначе дослідження пошкодженого автомобіля Сitroen С3, номерний знак НОМЕР_1 проведене судовим експертом Землюком В.В. за заявою ПрАТ «СК «УНІКА» з метою визначення матеріального збитку.

Згідно ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Позивач ПрАТ «СК «УНІКА» скористалося своїм правом, передбаченим ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та звернулося до судового експерта Землюка В.В. із заявою про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Сitroen С3, номерний знак НОМЕР_1 .

Тому помилковими є твердження представника відповідача Войцешука В.В. про те, що висновок судового експерта Землюка В.В. №1941 від 02.07.2018 та додатковий висновок №2164 від 02.03.2019 підготовлено для подання до суду.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якими погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судовеі рішення - без змін.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Корольовського районного суду м. Житомира 12 листопада 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 28 січня 2025 року.

Головуючий

Судді