Провадження № 2/364/109/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2025 , суддя Володарського районного суду Київської області Моргун Г. Л.,

ознайомившись з матеріалами цивільної справи за позовом

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , № тел: НОМЕР_2 , відомості щодо наявності електронної адреси та електронного кабінета відсутні)

до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , № тел: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , відомості щодо наявності електронної адреси та електронного кабінета відсутні)

про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИЛА:

Позивачка 20.11.2024 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з зазначеною позовною заявою.

31 грудня 2024 року, суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області своєю ухвалою направив цивільну справу до Володарського районного суду Київської області, при цьому посилається, на зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , як на підставу.

Безпосередньо до Володарського районного суду Київської області справа надійшла 27.01.2025.

Ознайомившись з матеріалами справи, суддя доходить висновку, що Білоцерківський міськрайонний суд Київської області передчасного дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду цим судом, з огляду на наступне.

Як вбачається з позовних вимог ОСОБА_1 вона звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про розірвання шлюбу у порядку визначеному ч. 2 ст. 28 ЦПК України, яка визначає право позивача на звернення до суду за вибором позивача. При цьому у позові вона зазначає, що має на утриманні неповнолітню дитину та долучила до позову свідоцтво про народження доньки ( а.с.7).

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Так, за загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до частини першої статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Однак, стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю.

Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності, вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Частиною другою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Отже, право обирати суд, до якого бажає звернутися особа, належить виключно позивачу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одночасно слід зазначити, що статтею 376 ЦПК України передбачені підстави для скасування судового рішення повністю або частково судом апеляційної інстанції, зокрема п. 1 ч.3 даної статті визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Оскільки спори між судами про підсудність не допускаються, у зв`язку з наведеним та для того, щоб не допустити безпідставної тяганини під час розгляду цивільних справ з боку судів, на яких і лежить обов`язок правильно застосувати правила про підсудність то ЦПК України встановлює правило про недопустимість суперечок між судами про підсудність.

Встановлені та наведені обставини вказують, що позивачка відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, оскільки це право їй гарантовано процесуальним законодавством, як особі яка має на своєму утриманні неповнолітню дитину.

Підсумовуючи наведене суддя доходить висновку, що справу за позовом ОСОБА_1 про розірвання шлюбу слід направити за обраною позивачем підсудністю - Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, до якого першочергово і звернулася позивачка, скориставшись своїм альтернативним правом, оскільки право вибору між судами належить виключно позивачеві.

Керуючись ст. ст. 28, 31, 32, 187 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИЛА:

Справу № 357/16887/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, разом з додатками надіслати за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( адреса: вул. Волонтерська, 7, місто Біла Церква, Київська область, 09113, е-mail: , телефон:(04563) 4-87-97).

Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г. Л. Моргун