Справа № 212/5093/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого - судді Борис О.Н., за участі секретаря судового засідання Годунової В.Г., за участі представника відповідача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

У травні 2024 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, через систему «Електронний суд», надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі - ТОВ «ФК «Ріальто») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 30.06.2023 року між ТОВ «ФК «Ріальто» та ОСОБА_2 був укладений Договір № 4-1, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн, строком на 150 днів (до 27.11.2023 року), шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «ПУМБ», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування. Договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 14.05.2024 року становить 31250,00 грн, та складається з: 5000,00 грн - заборгованість за кредитом; 26250,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вищевказану заборгованість, а також 9000,00 грн. витрат на правову допомогу та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 03 червня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Не погодившись із позовними вимогами представник відповідача через систему «Електронний суд» надав до суду відзив на позовну заяву, який був сформований в системі 16.07.2024 року та отриманий судом 17.07.2024 року, в якому зазначив, що ОСОБА_2 ніколи не укладав і не підписував з ТОВ «ФК «Ріальто» жодного кредитного договору, не позичав у позивача будь-яких грошових коштів, у зв`язку із чим позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та незаконними. Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що на ім`я ОСОБА_2 було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 та надано останньому кредитні кошти у сумі 5000,00 грн. Умови та правила надання грошових кошті не містять підпису ОСОБА_2 , тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору. Також у зв`язку із запровадження в Україні воєнного стану діють форс-мажорні обставини, через що стягнення із відповідача штрафів, пені, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість є незаконним. Незрозумілим є також правові підстави нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування. Також представник відповідача не погоджується із заявленою сумою витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи її завищеною. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 17.07.2024 року через систему «Електронний суд», представник позивача ТОВ «ФК «Ріальто» зазначив, що підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким позичальник ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отримання кредиту. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФК «Ріальто» перебувають у загальному доступі і є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування. Електронний примірник Кредитного договору направлявся відповідачу на його електронну адресу, яку відповідач особисто зазначив у договорі. Також вважає, що заявлений розмір відсотків за Кредитним договором та розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та правомірним. У зв`язку із чим, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2024 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» докази у справі, а саме інформацію: 1) чи було емітовано на ім`я ОСОБА_2 платіжну карту № НОМЕР_1 ; 2) надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 за період з 30.06.2023 року по 05.07.2023 року з відображенням часу зарахування коштів; 3) надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_3 в період з 30.06.2023 року по 05.07.2023 року; 4) надати інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_4 в анкетних даних ОСОБА_2 .

В додаткових поясненнях, наданих до суду через систему «Електронний суд» представником відповідача 20.11.2024 року зазначено, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 особисто ніколи не укладав і не підписував з позивачем жодного кредитного договору, не позичав будь-яких грошових коштів. ТОВ «ФК «Ріальто» не надало до суду первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів, тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем є доведеним. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

11.12.2024 року на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення від представника позивача, в яких вказано, що в порушення умов Кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, що підтверджується Розрахунком заборгованості. Заборгованість за процентами нараховувалася відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 30.06.2023 року по 27.11.2023 року (включно).

Ухвалою суду від 16 січня 2025 року розгляд справи було відкладено на підставі заяви представника відповідача.

Представник позивача у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Надав до суду клопотання, в якому розгляд справи просив проводити за відсутності представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Вірко В.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що ОСОБА_2 не було укладено жодних договорів з ТОВ «ФК «Ріальто», грошових коштів від позивача останній не отримував, а розмір заборгованості є недоведеним. Також заперечив щодо заявленої суми правничої допомоги у розмірі 9000,00 грн. Просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 30.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» та ОСОБА_2 був укладений Договір № 4-1 (далі - Кредитний договір, Договір), відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн, строком на 150 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування.

Згідно з п.2.4.1. Договору, позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування.

У випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п.1.3 Договору (з урахуванням пролонгації строку дії Договору), позичальник сплачує Товариству проценти за неправомірне користування грошовими коштами за процентною ставкою - 3,5% (річна процентна ставка становить 1277,50%) від суми несвоєчасно повернутих грошових коштів переданих позичальнику за цим Договором за кожний день користування. Сторони домовились, що процентна ставка визначена у цьому пункті договору, нараховується відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інформація про суму нарахованих процентів за неправомірне користування грошовими коштами згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, повідомляється позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника та сплачується позичальником одночасно з заборгованістю за кредитом та нарахованими процентами за фактичну кількість днів користування кредитом (п.3.3 Договору).

Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет, та підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 639350. (а.с. 11-15, 95-97)

Сторонами було погоджено графік платежів та таблицю обчислення загальної вартості кредиту, згідно якого дата повернення кредиту - 27.11.2023 року, сума кредиту - 5000,00 грн, сума нарахованих процентів - 5250,00 грн, всього до сплати 10250,00 грн. З розрахунку на 150 днів загальна вартість кредиту складає 31250,00 грн, з яких 26250,00 грн - проценти за користування кредитом.

Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за Договором №4-1 від 30.06.2023 року згідно затверджених Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит №16 від 11.06.2021 року, що є Додатком №1 до Договору та його невід`ємною частиною, була також підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором 639350. (а.с. 14)

Платіжним документом №604072245 підтверджується, що ТОВ «ФК «Ріальто» 30.06.2023 року перерахувало на картковий рахунок № НОМЕР_5 грошові кошти в сумі 5000,00 грн. У графі «призначення» вказано перерахування коштів за договором 4-1 від 30.06.2023 року на умовах фінансового кредиту. (а.с.16)

Згідно Витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи щодо хронології дій укладення Кредитного договору № 4-1 від 30.06.2023 року, для укладення електронного кредитного договору 30.06.2023 року сторонами в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею було вчинено дії, починаючи зі створення позичальником даних по заяві на кредит та закінчуючи перерахуванням кредитних коштів на карту позичальника. (а.с. 18)

Відповідно до Витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи http://monetka.ua, ОСОБА_2 було заповнено на сайті Анкету-заяву на кредит №1300519 від 30.06.2023 року із зазначенням суми кредиту 5000,00 грн, строком на 150 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5250,00 грн, що нараховуються за ставкою 3,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, річна процента ставка 1277,5%. У випадку порушення строків повернення кредиту позичальник сплачує проценти за прострочення грошового зобов`язання: 3,5% за кожен день неповернення кредиту, річна процентна ставка 1277,5%. Зазначено номер мобільного телефону позичальника: НОМЕР_4 , його паспортні дані, платіжну картку, на яку має бути перерахована сума кредиту: № НОМЕР_1 , банк, що випустив картку: АТ «ПУМБ». (а.с.19)

Згідно довідки ТОВ «Девелопмент інновейшинс» від 14.03.2024 року за №122715, яка адресована ТОВ «ФК «Ріальто», смс-повідомлення від альфа-імені «Monetka» з одноразовим ідентифікатором було доставлено на номер НОМЕР_4 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 30.06.2023 року о 14:49:33 год. (а.с. 20)

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором № 4 від 30.06.2023 року станом на 14.05.2024 року утворилась заборгованість, яка становить 31250,00 грн, та складається з: 5000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 26250,00 грн - прострочена заборгованість по несплаченим процентами. (а.с. 17)

На підтвердження позовних вимог позивачем додано до позову копію Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФК «Ріальто», затверджених 26.06.2023 року. (а.с. 21-28)

Відповідно до відомостей АТ «ПУМБ», наданими на підставі ухвали суду від 11.10.2024 року про витребування доказів у справі, на ім`я ОСОБА_2 була випущена банківська платіжна картка № НОМЕР_6 , в Банку закріплений за ОСОБА_2 фінансовий номер телефону: НОМЕР_4 , який також вказаний в анкеті ОСОБА_2 (а.с. 114)

Також АТ «ПУМБ» надано копію Виписки по рахунку № НОМЕР_7 за банківською платіжною карткою № НОМЕР_6 , відкритою на ОСОБА_2 , за період з 30.06.2023 по 05.07.2023 року, та Звіт про транзакціях з використанням/без використання банківських платіжних карток, що були випущені до рахунку № НОМЕР_7 за період з 30.06.2023 по 05.07.2023 року, з яких вбачається, що 30.06.2023 року була здійснена банківська операція щодо перерахування суми коштів у розмірі 5000,00 грн на рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_2 з використанням IPM Monetka.ua. Також з Виписки вбачається користування кредитними коштами шляхом здійснення банківських операцій з оплат товарів. (а.с. 115-117)

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

У справі встановлено, що для підписання Кредитного договору ОСОБА_2 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ч.ч. 6-8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали Кредитний договір.

Отже, Кредитний договір підписано ОСОБА_2 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір не був би укладений.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем, в інтересах якого діє його представник, таких доказів надано не було, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Суд зазначає, що виписка є належним доказом наявної заборгованості. Вищевказане кореспондується з позицією Верховного Суду, яка записана у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18, провадження N0 61- 9618св19, виписка по картковому рахунку, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача. Крім того, також відповідно до позиції Верховного Суду, яка записана у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року по справі № 200/5647/18, провадження № 61-3689св21 належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, Кредитний договір між позивачем та ОСОБА_2 був укладений в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому ОСОБА_2 на вебсайті товариства подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого товариство надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитних договорів та того, що укладення кредитних договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем Кредитний договір не був би укладений між кредитором та відповідачем, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення Кредитного договору в порядку, визначеному чинним законодавством, та на зазначених позивачем умовах, є безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту Кредитного договору між позичальником та кредиторами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Підпис відповідача під Договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.

Кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договорів не заявляв додаткових вимог щодо їх умов; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому, кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.

Отже, підписавши Кредитний договір, ОСОБА_2 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Крім того, відповідачем були підписаний додаток до Кредитного договору, що є його невід`ємною частиною, в яких визначений Графік платежів за договором ат таблиця обчислення загальної вартості кредиту.

Суд зазначає, що предметом даного позову є стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Відповідачем не надано суду відомостей щодо оспорювання у судовому порядку факту укладення Кредитного договору, визнання його нікчемним тощо.

Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем у справі 30.06.2023 року був укладений Кредитний договір №4-1, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх у строк, визначений Договором, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами договорі розмірі за користування кредитними коштами - 30.07.2023 року (дата платежу процентів першого періоду користування кредитом) та 27.11.2023 року (дата кінцевого строку користування кредитом).

Тобто, сторони погодили порядок та строки виконання зобов`язання.

Водночас, доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тіла кредиту або відсотків матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено у ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України.

Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 611, ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, у зв`язку із неналежним виконання відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе грошових зобов`язань за Кредитним договором № 4 від 30.06.2023 року, станом на 14.05.2024 року у останнього наявна заборгованість перед ТОВ «ФК «Ріальто» за тілом кредиту у розмірі 5000,00 грн (а.с. 17), позовні вимоги щодо якої суд вважає доведеними. Так, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000,00 грн.

Також пунктом 1.2 Кредитного Договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі - 3,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 цього Договору. Відповідно до п.1.3 Договору строк надання кредиту становить 150 днів.

Відповідно до наданого позивачем Розрахунку заборгованості за вищевказаним Кредитним договором (а.с. 17) позичальник здійснив нарахування процентів відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 30.06.2023 року по 27.11.2023 року (включно) в сумі 26250,00 грн, тобто не вийшовши за межі строку кредитування, а також згідно з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту та Графіку платежів.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, а також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд зазначає, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.

Так, представник позивача у позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9000,00 грн., на підтвердження чого надав: копію договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року, укладеного між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП Руденко К.В., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію довіреності від 12.02.2024 року, видану ТОВ «ФК «Ріальто» адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів у судах, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 12.01.2024 року №207 до Договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг, копію Витягу з Реєстру №1 до Акту приймання-передачі наданих послуг №207, копію платіжної інструкції №1104 від 12.01.2024 року. (а.с. 31-41).

Представником відповідача заперечувався заявлений розмір відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у розмірі 9000,00 грн.

Так, за правилами, визначеними п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати (судовий збір) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2880,00 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату у розмірі 775,17 грн.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 530, 611, 625-628, 639, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за Договором №4-1 від 30.06.2023 року у загальному розмірі 10000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок), з яких: 5000,00 грн - заборгованість за кредитом; 5000,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2880,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» суму судового збору в розмірі 775,17 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», , місцезнаходження юридичної особи: 03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 4.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складений та підписаний 31 січня 2025 року.

Суддя: О. Н. Борис