Дата документу 28.01.2025 Справа № 334/2790/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2790/24
Провадження №22-ц/807/341/25
Головуючий в 1-й інстанції Козлова Н.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2024 року, постановлену у м. Запоріжжі (повний текст ухвали складено 13 листопада 2024 року) за зустрічною позовною заявою ФОП ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі представника Концерну «Міські теплові мережі» (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137) звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Разом з позовом представником позивача надано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2024 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання /перебування відповідача ОСОБА_1 , який не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Ухвалено розглянути цю справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її сторін та без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у цій справі. З-поміж іншого, запропоновано відповідачеві ОСОБА_1 у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам, встановленим ст. 178 ЦПК України. До відзиву на позовну заяву слід додати докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення вказаного відповідача, якщо такі докази не надані позивачем Концерном «Міські теплові мережі» та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів вказаному позивачеві. Роз`яснено відповідачеві ОСОБА_1 , що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Повідомлено відповідача ОСОБА_1 , що у випадку визнання позову у строк, встановлений судом для надання відзиву, він може надіслати до суду заяву про визнання позовних вимог. Повідомлено також відповідача ОСОБА_1 про те, що, відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, у строк для подання відзиву, він має право пред`явити зустрічний позов. 12 листопада 2024 року, відповідач ОСОБА_1 через канцелярію суду подав зустрічну позовну заяву, за змістом якої просить: надати ФОП ОСОБА_2 обґрунтований помісячний розрахунок за комунальну послугу з постачання теплової енергії у відповідності до договору № 100304 від 01 грудня 2006 р. купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді з ФОП ОСОБА_2 з фактично наданою комунальною послугою за адресою: АДРЕСА_2 ; з`ясувати у підготовчому судовому засіданні, яка саме комунальна послуга фактично здійснювалася Концерном «Міські теплові мережі» за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення 73 у відповідності до нормативно-правових актів у сфері надання комунальних послуг; здійснити по нежитловому приміщенню за адресою: АДРЕСА_2 , помісячний перерахунок за заявлений період часу з 01.02.2023 по 31.01.2024 р. за комунальну послугу з постачання теплової енергії у відповідності з фактично наданою комунальною послугою за період її ненадання, надання невідповідної якості у відповідності до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з постачання теплової енергії в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 р. № 151; зобов`язати Концерн «Міські теплові мережі» скасувати зайві нарахування за комунальну послугу з постачання теплової енергії за увесь спірний період, які не підтверджені фактичними даними щодо кількості та якості наданих послуг у відповідності до чинного законодавства України. Спірний період на даний час неможливо зазначити у зв`язку з відсутністю обґрунтованих розрахунків за будь-який період. Обсяг фактично наданої послуги та фактично понесених Концерном витрат на надання такої послуги повинен бути підтверджений відповідною первинною документацією, що зберігається у виконавця послуг, зокрема наказами, табелем обліку робочого часу, розрахунковими листками нарахування заробітної плати робітникам, нарядами- завданнями, актами списання матеріалів, матеріальними звітами майстрів, актами виконаних робіт постачальних та підрядних організацій, документами, що підтверджують технічні показники будинку, тощо. Акти первинної бухгалтерської звітності Концерном не надано; звільнити позивача зустрічної позовної заяви на захист права споживачів від судового збору.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2024 року, відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті його зустрічної позовної заяви до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів до спільного розгляду з первісною позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів - повернуто заявнику.

Копію зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів - долучено до матеріалів цивільної справи за єдиним унікальним номером 334/2790/24 та номером провадження 2/334/1668/2024.

Роз`яснено про наслідки повернення зустрічної позовної заяви.

Роз`яснено ОСОБА_1 що повернення зустрічної позовної заяви не позбавляє його права подати позов з відповідними вимогами на загальних підставах.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти рішення про відкриття провадження у справі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що оскаржувана ухвала суду порушує право скаржника на доступ до правосуддя. Предметом первісного позову є стягнення заборгованості, а предметом зустрічного позову є вимоги щодо зобов`язання проведення перерахунку заборгованості, що призведе в подальшому до відмови у задоволенні вимог первісного позову, або частковому його задоволенні.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що з вивченого змісту зустрічного позову вбачається, що вимоги відповідача ОСОБА_1 до позивача Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг та зобов`язання до вчинення дій, а саме скасування зайвих нарахувань за комунальну послугу з постачання теплової енергії за спірний період свідчить про те, що фактично первісні та зустрічні вимоги обґрунтовані різними підставами, а предмет доказування у кожному випадку є іншим. Задоволення зустрічного позову в даному випадку не доводить відсутність у Концерну «Міські теплові мережі» матеріально-правової підстави на задоволення пред`явленого ним позову, який за наявності визначених законом підстав, також може бути задоволеним. Так само й відмова в задоволенні одного з позовів, не свідчитиме про наявність підстав для автоматичного задоволення іншого позову. Ухвалення рішень за кожним з позовів залежатиме від того, чи будуть доведені сторонами обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, наприклад доведеність наданих комунальних послуг за адресою: м. Запоріжжя, 69096, вул. Ладозька, б. 17-А, приміщення 73, де відповідач ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг, за захистом прав яких він звернувся із зустрічною позовною заявою. Тому ризик ухвалення суперечливих або взаємовиключних рішень в даному випадку відсутній.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції").

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

В статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За своєю суттю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом.

За приписами ч. 2 ст. 193 ЦПК України умовами прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Статтею 193 ЦПК України передбачено, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень, при цьому, сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Так, суд при вирішенні питання щодо прийняття до розгляду зустрічного позову повинен виходити з того, що наявність підстав, передбачених законом як умови прийняття зустрічного позову, свідчать про наявність певного зв`язку між первісною і зустрічною вимогами. Відсутність такого зв`язку не виправдала б можливість спільного розгляду цих вимог в одному процесі.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Отже, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову, шляхом подання зустрічного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Таким чином, суд приймає зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, якщо вони прямо взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним.

Колегія суддів апеляційного суду, вважає позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги взаємопов`язаними з вимогами зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів, та їх спільний розгляд є доцільним.

Так, предметом позову за первісною заявою є стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, при цьому у зустрічній позовній заяві наявні вимоги щодо зобов`язання проведення перерахунку заборгованості, таким чином ймовірне задоволення вимог за зустрічним позовом призведе до відмови або частковому задоволенні позовних вимог за первісним позовом.

Так, в силу ст.13 розділу І "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Разом з тим, доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Європейський суд з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відмовляючи у прийняті зустрічного позову, суд першої інстанції помилково виходив з того, що спільний розгляд позовів є недоцільним, адже ці позови є взаємопов`язаними, виникають із одних правовідносин і стосуються розміру заборгованості, який підлягає доведенню виходячи із об`єму, вартості та якості наданих послуг.

Наведене судом першої інстанції враховане не було, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

На підставі вищезазначеного, ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому відповідно ст.379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2024 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 28 січня 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: Е.А. Онищенко

Д.А. Трофимова