провадження №: 2/752/315/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2025 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про стягнення помилково сплачених коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовомдо Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення помилково сплачених коштів.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» і власником банківської картки № НОМЕР_1 . 03.11.2021 позивач через мобільний додаток Приват24 у розділі «Перкази» відсканувала картку АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_2 та оформила переказ коштів на дану картку у сумі 1050,00 грн. Однак, гроші на рахунок власника картки № НОМЕР_2 станом на 05.11.2021 не надійшли. 05.11.2021 ОСОБА_1 звернулась до АТ «Альфа-Банк» з заявою про надання їй як власнику рахунку та відправнику коштів інформації, про те відповіді від банку так і не отримала. Позивачу не відомо кому належить рахунок № НОМЕР_3 в АТ «Альфа-Банк», на який були помилково направлені грошові кошти в сумі 1050,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача помилково сплачені кошти в розмірі 1050,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.11.2021 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.12.2024 замінено у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення помилково сплачених коштів - відповідача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на правонаступника найменування Акціонерне товариство «Сенс Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Васильківська, буд. 100).

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач скористався своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.11.2021 ОСОБА_1 здійснила переказ на картку № НОМЕР_3 у розмірі 1050,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № ЕСМ_Р24АС1346 від 03.11.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, договірні правовідносини між АТ «Альфа-Банк» та Позивачем відсутні.

ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» та в рамках договірних відносин, які виникли між останніми, надавала розпорядження АТ КБ «Приватбанк» перерахувати кошти за вказаними нею реквізитами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (власнику рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

В ч. 3 ст. 1066 ЦК України даної статті зазначено, що Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Отже, клієнт банку і банк перебувають у цивільних (приватно-правових) відносинах, які регулюються договором, укладеним між ними, та законодавством (загальним і спеціальним).

Спеціальним нормативним актом, що регулює відносини між банком та його клієнтом щодо переказу грошових коштів, є Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до п.1.24 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

При цьому Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрізняє так званий помилковий та неналежний переказ.

Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі;

Помилковий і неналежний переказ в основі своєї відмінності мають винну особу: банк або інший суб`єкт переказу (для помилкового переказу), ініціатор, який не є платником (для неналежного переказу).

Ініціатором (п. 1.15 ст. 1 Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні») переказу вважається особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу (платник, стягувач іт.д.).

В даній справі Позивач зазначив, що він особисто виступав ініціатором переказу, а, отже, платник і ініціатор переказу в даному випадку співпадають в одній особі.

До суб`єктів переказу коштів, відповідно до ст. 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відносяться учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем. Відносини між ними регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Згідно ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Платіжне доручення, яке надане позивачем, є розрахунковим документом відповідно до п.1.30 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача).

Отже, помилки при переказі коштів може припуститися ініціатор такого переказу шляхом зазначення неналежної інформації в розрахунковому документі, в результаті чого відбувається помилковий переказ коштів.

Стаття 23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» регулює порядок відкликання розрахункових документів. Платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання.

Ініціатор до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування їх на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Документ на відкликання коштів ініціатор подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів.

Банк отримувача в день одержання вказівки повертає кошти за реквізитами, зазначеними в ній, якщо на час надходження такої вказівки вони не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів ініціатором.

Порядок відкликання розрахункових документів у платіжній системі визначається правилами відповідної платіжної системи.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, відкликання платежу можливе лише шляхом подання відповідних документів виключно до банку, що обслуговує платника. Іншого порядку не передбачено.

Відповідно до п. 33.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» наслідки неправильного оформлення платіжного доручення настають для платника, оскільки саме він здійснив таке неправильне оформлення розрахункового документа.

Якщо кошти були перераховані внаслідок дій власника рахунку на рахунок іншої особи, такий переказ є належним, і лише за умови звернення платника до обслуговуючого банку з повідомленням про допущення помилки, такий платіж можна вважати помилковим. При цьому, платник зобов`язаний дотримуватись процедури оскарження платежу, що визначена в ст. 23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Інший порядок дій не передбачено законодавством, а тому подання позову в даній справі з вимогами до Банку, що не обслуговує ОСОБА_1 та не має правовідносин з даною особою, є неефективним способом захисту.

На підтвердження операції Позивач надає Платіжне доручення №ЕСМ_Р24А С1346 від 03.11.2021 року. Із даного документу вбачається, що ОСОБА_1 просила АТ КБ «Приватбанк» перерахувати кошти на картку з номером НОМЕР_3 .

Будь-яких доказів, що кошти зараховано помилково не за реквізитами, що вказані в платіжному документі, чи доказів, що отримувачем коштів є Відповідач - не надано, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Дана позиція ґрунтується на положеннях ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вище зазначалось, що платіжне доручення (п. 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні») - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

З даного визначення вбачається, що цей документ подається платником до свого обслуговуючого банку для виконання банком обов`язку виконати розпорядження клієнта та перерахувати кошти за вказаними реквізитами. Однак, даний документ не підтверджує виконання банком свого обов`язку та не містить інформації про дійсне списання коштів з рахунку платника.

Документом, що підтверджує списання коштів, є меморіальний ордер.

В п. 1.19-1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

За даних обставин можна стверджувати, що лише меморіальним ордером можливо підтвердити списання коштів з рахунку платника.

Зважаючи, що відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому наразі неможливо встановити чи мало місце списання коштів з рахунку платника шляхом перерахування коштів будь-якій особі, у зв`язку з чим не можна становити факт порушення прав Позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про стягнення помилково сплачених коштів, - у повному обсязі.

Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про стягнення помилково сплачених коштів - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур