П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 січня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Мацунич М.В., Кожух О.А.

з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представниця - адвокатка Джуган Наталія Богданівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2024 року, у справі № 308/20238/23 (Головуючий: Хамник М.М.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Джуган Н.Б., звернувся в суд із позовом до Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури. Мотивуючи тим, що позивач працюючи з першого дня відбування покарання, не маючи дисциплінарних стягнень, маючи дві подяки, брав участь у реалізації програми диференційного виховного впливу «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення» та творчих конкурсах, явно довів своє виправлення і мав право на реалізацію гарантованого державою права на повернення до нормального життя, а саме на заміну призначеного покарання більш м`яким чи умовно-дострокове звільнення.

Однак, адміністрація ДУ «Закарпатська УВП N? 9» відмовляла позивачу у подачі документів до Ужгородського міськрайонного суду, у зв`язку з чим їх дії були оскаржені і рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.03.2023 по справі N? 260/66/23, яке набрало законної сили 01.04.2023, - визнані протиправними. У зв`язку з цим ОСОБА_1 самостійно звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про заміну призначеного покарання більш м`яким.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03.11.2022 по справі №308/12810/22, клопотання ОСОБА_1 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким видом покарання, - задоволено. Замінено засудженому ОСОБА_1 не відбуту частину покарання, призначеного Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 13.05.2019 за ч. 3 ст. 369 ККУ більш м`яким у виді виправних робіт на не відбутий строк покарання 1 рік 9 місяців 5 днів.

Із моменту набрання даною ухвалою законної сили - 10.11.2022, ОСОБА_1 міг бути звільнений з - під варти.

Однак, посилаючись на надумані підстави, а саме, що до осіб, які вчинили корупційні злочини не може бути взагалі застосовано пільги, встановлені ст. ст 81, 82КК України, прокурор Ужгородської окружної прокуратури подала апеляційну скаргу і її розгляд триває.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 знову був змушений самостійно звертатися до Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, оскільки відбув необхідну частину покарання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 01.05.2023 року по справі №308/6445/23, вказане клопотання задоволено і ОСОБА_1 звільнено умовно-достроково на не відбутий термін покарання 1 рік 3 міс 18 днів.

Вказана ухвала також була оскаржена Ужгородською окружною прокуратурою у зв`язку з неможливістю застосування до ОСОБА_1 ст.ст. 81, 82 КК України.

Однак, те, що законодавством України передбачено застосування до ОСОБА_1 ст. ст. 81, 82КК України підтверджено ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2023 по справі №308/6445/23, якою апеляційну скаргу прокуратури залишено без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 01.05.2023 року по справі №308/6445/23, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_1 та адвоката Джуган Н.Б. про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_1 згідно з Вироком Богунського районного суду м. Житомир від 30.05.2019 на не відбутий термін покарання 1 рік 3 міс 18 днів, - без змін. Після оголошення ухвали Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1 звільнено з-під варти.

Тобто, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2023 встановлено відсутність правових підстав для подачі апеляційної скарги Ужгородською окружною прокуратурою.

Отже, у випадку якщо б Ужгородська окружна прокуратура діяла у спосіб, визначений Законами України і якщо б їх вимоги ґрунтувалися на Законі, то ОСОБА_1 був би на волі 10.11.2022 року, а не 28.09.2023.

Незаконність позбавлення волі, внаслідок чого позивач впродовж зайвих 10 місяця 19 днів незаконно тримався під вартою, був відірваний від хворої матері, спричиняло йому особливих душевних страждань. Перебування в умовах ізоляції, відсутність свободи, відсутність належного харчування, належної медичної допомоги, наявність тарганів, клопів у камерах, запахів, також спричиняло йому моральні страждання.

Окрім того, перебування в оточенні осіб, засуджених за тяжкі і особливі злочини змінило психологічний стан позивача, ним витрачається багато часу та зусиль для відновлення психологічного стану та ресоціалізації в суспільстві, вимушені зміни у його життєвих і суспільних стосунках, оскільки внаслідок перебування в колонії, в позивача знизився ступінь престижу, репутації, необхідний час та зусилля для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Із метою захисту своїх порушених прав, з посиланням на ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач просить відшкодувати йому майнову та моральну шкоду заподіяну незаконним позбавленням волі (триманням під вартою).

Розмір заподіяної моральної (немайнової) шкоди позивачем визначено у сумі 356 215 гривень, що відповідає 5-ти кратному розміру заробітної плати за період незаконного позбавлення волі, а саме з 10.11.2022 по 28.09.2023 (звільнення з-під варти на підставі Ухвали Закарпатського апеляційного суду), - 10 місяців 19 днів.

Окрім того, позивач просить стягнути 56 250 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Джуган Н.Б. подали апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, так як висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено незаконність дій працівників Ужгородської окружної прокуратури, суперечить ст.. 1176 ЦК України, оскільки таке доведення не вимагається імперативними права. Шкода стягується незалежно від вини працівників прокуратури, а відтак позов підлягав задоволенню. Прокурор, як представник держави, у першу чергу зобов`язаний утверджувати права засуджених на ресоціалізацію, на повернення до нормального життя у суспільстві і не може бути знівельоване. Судовими рішеннями, яке набрало законної сили, встановлено вимоги прокурора Ужгородської окружної прокуратури були такими, що не ґрунтувалися на вимогах закону.

Заслухавши пояснення представника Закарпатської обласної прокуратури Роман М.М. та представника Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області Лешанич А.А. які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Представник ОСОБА_1 адвокат Джуган Н.Б. у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчить розписка про доставку електронного листа на її електронну адресу і її неявка не перешкоджає розгляду справи у її відсутності відповідно до ч 2 ст. 372 ЦПК України.

При зверненні у суд із даним позовом, позивач вважав дії Ужгородської окружної прокуратури незаконними з посиланням на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року, якою встановлено відсутність правових підстав для подачі апеляційної скарги. Відповідно, у випадку якщо б Ужгородська окружна прокуратура діяла у спосіб, визначений Законами України і якщо б їх вимоги групувались на законі, то ОСОБА_1 був би на волі 10.11.2022 року, а не 28.09.2023 року. У зв`язку з цим позивач просив стягнути моральну шкоду у сумі 356 215 грн., що відповідає п`ятикратному розміру заробітної плати за період незаконного позбавлення волі.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або і суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173,1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.. 1174 ЦК України.

Статті 1173,1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил делікатної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач , який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Позивач, у даному випадку, відповідно до ст.. ст.. 12, 81 ч 1 ЦПК України не довів ті обставини які мають значення для справи і на які він посилається, як на підставу заявлених своїх вимог та заперечень та не представив доказів, які б доводили незаконність дій працівників Ужгородської окружної прокуратури, що є однією із складових цивільно правової відповідальності.

Посилання позивача на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року , якою встановлено відсутність правових підстав для подачі апеляційної скарги то таке твердження не свідчить про неправомірність дій Ужгородської окружної прокуратури.

Разом з тим, оскаржуючи судові рішення в апеляційному порядку прокурор реалізував своє право, визначене ст.ст. 392, 393 ЦПК України, тобто діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, що спростовує твердження позивача про незаконність дій даного органу.

Таким чином підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є обов`язкова наявність всіх трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою і відсутність однією із складових цивільно правової відповідальності, у даному випадку неправомірності дій органу є підставою для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, із посиланням на докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення зазначені у рішенні суду обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Джуган Наталія Богданівна залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 січня 2025 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой