У Х В А Л А

с у д о в о г о з а с і д а н н я

21.01.2025 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Малахової-Онуфер А.М.

з участю секретаря судового засідання Пеленської Х.О.

представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городок в режимі відеоконференції заяву представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі № 441/2386/24 за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , 02.01.2025 звернулася в суд із заявою про визнання виконавчого документа - судового наказу Городоцького районного суду Львівської області від 29.11.2024 у справі № 441/2386/24 таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що означеним судовим наказом вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття, однак такий виконавчий документ є передчасним та необгрунтованим, оскільки питання щодо законності перебування дитини ОСОБА_4 на території України та місця його постійного проживання не вирішені та перебувають на розгляді судів, інше.

Представник ОСОБА_1 в суді вимоги заяви підтримала, окрім цього пояснила, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з травня 2023 року постійно проживає з матір?ю ОСОБА_3 , що довіритель не заперечує про стягнення з нього аліментів на утримання сина, однак судами не вирішено питання щодо законності перебування дитини ОСОБА_4 на території України та місця його постійного проживання, покликаючись на Гаазьку Конвенцію про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, згідно якої, жодна інстанція не вправі вирішувати по суті питання піклування до остаточного вирішення питання про повернення дитини, просить судовий наказ Городоцького районного суду Львівської області у справі № 441/2386/24 визнати таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_3 , яка належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з?явилася, причини неявки не повідомила.

Заслухавши пояснення представника, вивчивши заяву, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, 29.11.2024 Городоцьким районним судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 у заяві від 02.01.2025 та в суді, покликаючись в основному на те, що питання щодо законності перебування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України та місця його постійного проживання не вирішені судом, просить визнати вищеозначений судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, оскільки такий виданий передчасно.

Згідно частин першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов?язок боржника відсутній повністю чи частково у зв?язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

У постанові від 14.03.2024 у справі № 824/180/19 Верховний Суд зазначив, що підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав. Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); якщо виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2023 року у справі № 824/2/22 зазначено, що законодавець недав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

Відповідно до частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

За положеннями ст. 141 ЦПК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Як убачається із матеріалів справи, обставини встановлені судом при видачі 29.11.2024 судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не змінились, останній залишається малолітнім та тривало проживає без реєстрації разом з матір?ю ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 , відтак, з огляду на положення ч. 5 ст. 183 СК України, остання вправі звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів із батька, який проживає окремо від дитини.

Про те, що малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з травня 2023 року постійно проживає разом з матір?ю ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні, ствердила в суді також представник ОСОБА_1 .

Інших підстав для визнання судового наказу Городоцького районного суду Львівської області від 29.11.2024 у справі № 441/2386/24 таким, що не підлягає виконанню, представником заявника не наведено, судом під час розгляду заяви не встановлено.

Покликання представника ОСОБА_1 про наявність у судах невирішених цивільних справ, предметом розгляду яких є законність перебування дитини ОСОБА_4 на території України та визначення постійного місця проживання, не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а відповідно і підставою для звільнення ОСОБА_2 , як батька від обов?язку піклуватись про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також утримання дитини до її повноліття.

Враховуючи наведене, а також те, що судовий наказ виданий Городоцьким районним судом Львівської області у справі № 441/2386/24 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не помилково, що ОСОБА_2 , як батько, який проживає окремо від дитини, має обов`язок надавати утримання сину у розмірі визначеному судом, а інші причини для визнання виконавчого документа від 29.11.2024 таким, що не підлягає виконанню відсутні, підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 з наведених мотивів, суд не вбачає.

Керуючись ст. 432 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі № 441/2386/24 - в і д м о в и т и.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 27.01.2025.

С у д д я А.М.Малахова-Онуфер