Справа № 750/9909/24
Провадження № 2/750/150/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

суддіСупруна О.П.,
секретар за участюПрохоренко А.В., представника позивача - адвоката Ігнатенка О.О., представника відповідача - адвоката Шляхетського А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 750/9909/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зустрічним позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 про визнання контракту недійсним в частині,

в с т а н о в и в :

16.07.2024 позивач через адвоката Ігнатенка О.О. через систему «Електронний суд» звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, уточнивши який 09.08.2024, просить стягнути з АТ «Укргазвидобування» на її користь:

- заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 6 819 387,14 грн за період з травня 2022 року по травень 2024 року включно, із утриманням із цієї суми встановлених законодавством України податків і зборів;

- вихідну допомогу в сумі 10 199 999,04 грн, із утриманням із цієї суми встановлених законодавством України податків і зборів;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі

5 258 139,04 грн, з утриманням із цих сум встановлених законодавством України податків і зборів.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що 08.05.2020 між позивачем та АТ «Укргазвидобування» було укладено контракт № 394 з Генеральним директором АТ «Укргазвидобування», строк дії якого, з урахуванням додаткової угоди від 28.04.2021 № 394/2, становить по 07.05.2024 включно. Рішенням загальних зборів Товариства від 06.05.2022 № 739 позивача було відсторонено від здійснення повноважень Генерального директора Товариства з 06.05.2022 в межах повноважень, наданих загальним зборам статтею 99 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Станом на 07.05.2024 Товариство або його уповноважені представники жодних дій (комунікацій), пов`язаних з припиненням контракту чи з організацією процесу припинення трудових відносин між Товариством та позивачкою, не здійснили. У той же час, Товариство, порушуючи вимоги законодавства України та положення контракту, протягом періоду відсторонення позивача, нараховувало та сплачувало їй щомісячну оплату праці у розмірі, меншому за посадовий оклад, встановлений контрактом. Таким чином, позивач, з метою відновлення її порушених трудових прав, просить примусово стягнути з відповідача належні їй частини щомісячної оплати, які безпідставно не були їй нараховані та виплачені протягом строку її відсторонення та вихідну допомогу в разі звільнення керівника, передбачену підпунктом 5.8.1 пункту 5.8 Контракту

№ 394.

Ухвалою судді від 19.07.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 24.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.08.2024.

09.08.2024 представником відповідача - адвокатом Шляхетським А.Л. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Уважає, що з урахуванням відсутності доказів наявності вини позивачки у невиконанні нею трудових обов`язків у період відсторонення та, керуючись частиною першою статті 113 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), виконання трудових обов`язків відповідно до рішення акціонера АТ «Укргазвидобування» від 06.05.2022 № 739 має оплачуватись у розмірі двох третин посадового окладу позивача, визначеного пунктом 3.2 контракту від 08.05.2020 № 394 з Генеральним директором АТ «Укргазвидобування». Підстави для виплати вихідної допомоги позивачці на підставі наказу від 07.05.2024 № 273-к (у зв`язку з закінченням строку дії контракту) відсутні, ґрунтуються на умовах пункту 5.8 цього контракту, який підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої статті 203, статті 215 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості з вихідної допомоги, визначеної пунктом 5.8 контракту від 08.05.2020 № 394 у розмірі

10 199 999,04 грн, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню; позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за нездійснення повного розрахунку під час звільнення у розмірі 5 258 139,04 грн є похідними від попередніх позовних вимог та не підлягають задоволенню; позивачем не дотримані строки звернення до суду з цими вимогами.

У строк для подання відзиву 09.08.2024 представник відповідача - адвокат Шляхетський А.Л. подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просить визнати недійсним підпункт 5.8.1 пункту 5.8 контракту № 394 з Генеральним директором АТ «Укргазвидобування», укладеного 08.05.2020 між АТ «Укргазвидобування» та ОСОБА_1 , у частині виплати вихідної допомоги в розмірі дванадцяти середньомісячних заробітних плат у зв`язку з закінченням строку дії цього контракту. Уважає, що з урахуванням правової природи вихідної допомоги, якою є передбачені законодавством випадки матеріального забезпечення працівника у разі припинення трудового договору з не залежних від нього обставин, до яких випадок припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку його дії не віднесений, умова підпункту 5.8.1 пункту 5.8 контракту від 08.05.2020 № 394 в частині виплати вихідної допомоги в розмірі дванадцяти середньомісячних заробітних плат у зв`язку із закінченням строку дії цього контракту суперечить статті 44 КЗпП України, статті 3 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним на підставі частини першої статті 203, статті 215 ЦК України.

Ухвалою суду від 12.08.2024 зустрічний позов АТ «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 про визнання контракту недійсним в частині прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом; у підготовчому засіданні оголошено перерву до 01.10.2024.

16.08.2024 представник позивача через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, де зазначає, що умови трудового контракту з ОСОБА_1 затверджені загальними зборами АТ «Укргазвидобування», рішень щодо зміни розміру посадового окладу ОСОБА_1 у зв`язку із її відстороненням загальні збори не приймали та зміни до умов трудового контракту в частині оплати праці сторонами не вносилися, а тому виплата заробітної плати має здійснюватися в розмірі, визначеному сторонами в контракті. Щодо виплати вихідної допомоги вказав, що підстави виплати такої допомоги визначені сторонами у контракті, які відповідають внутрішній волі сторін та є обов`язковими до виконання ними. Також навів свої доводи щодо дотримання позивачем строків звернення до суду з позовом, визначених КЗпП України.

26.08.2024 представник відповідача через систему «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив, зміст яких збігається з доводами відзиву.

27.08.2024 представник позивача через систему «Електронний суд» подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що підстави для визнання недійсним підпункту 5.8.1 пункту 5.8 контракту, укладеного з ОСОБА_1 , відсутні, оскільки закон надає право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права і обов`язки. Відповідно до положень трудового законодавства сторони у трудовому контракті можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників. Крім цього, представник указує, що в діях АТ «Укргазвидобування» наявна дискримінація по відношенню до ОСОБА_1 , оскільки іншим працівникам, з якими укладені трудові договори та умовами яких передбачена виплата вихідної допомоги при звільненні з підстав, не передбачених трудовим законодавством, АТ «Укргазвидобування» здійснювало виплату вихідної допомоги та не зверталося до суду щодо визнання відповідних положень трудових договорів недійними. Також представник зазначає, що зустрічний позов поданий поза межами строку, встановленого для звернення до суду за вирішенням трудового спору.

30.08.2024 представник відповідача через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, де зазначив, що положення статті 44 КЗпП України не передбачають виплату вихідної допомоги працівникові при звільненні у зв`язку з закінченням строку трудового договору, а тому положення трудового контракту, які передбачають виплату вихідної допомоги з цієї підстави не відповідають закону. Заперечив доведеність факту дискримінації, оскільки ОСОБА_1 не вказано персональну ознаку, за якою вона могла зазнати обмежень. Саме умови підпункту 5.8.1 пункту 5.8 контракту, укладеного з ОСОБА_1 , носять дискримінаційний характер відносно інших працівників АТ «Укргазвидобування», які обмежені (позбавлені можливості) у порівнянні з ОСОБА_1 у реалізації права на отримання вихідної допомоги у зв`язку з закінченням строку трудового договору. Також представник виклав доводи, що зустрічна позовна заява подана АТ «Укргазвидобування» у встановлені законом строки.

04.09.2024 представник позивачки - адвокат Ігнатенко О.О. через систему «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив на зустрічний позов.

Ухвалою суду від 01.10.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21.10.2024.

21.10.2024 оголошено перерву в судовому засіданні до 18.11.2024.

18.11.2024 оголошено перерву в судовому засіданні до 16.01.2025.

У судовому засіданні представник позивачки первісний позов підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідача первісний позов не визнав, зустрічний позов просив задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до пункту 7.1 статуту АТ «Укргазвидобування» (у редакції, затвердженій рішенням акціонера АТ «Укргазвидобування» №507 від 26.03.2020) засновником та єдиним акціонером Товариства є акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ідентифікаційний код 20077720 («Акціонер»).

Згідно з пунктом 9.1 статуту АТ «Укргазвидобування» органами Товариства є: загальні збори акціонерів Товариства («Загальні збори») - вищий орган Товариства (підпункт 9.1.1 статуту) та Генеральний директор - одноосібний виконавчий орган Товариства, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства (підпункт 9.1.2 статуту).

До виключної компетенції загальних зборів, згідно з пунктом 10.2 статуту АТ «Укргазвидобування», належить: обрання та припинення повноважень Генерального директора (підпункт 10.2.31 статуту), затвердження умов контракту, який укладатиметься з Генеральним директором, встановлення розміру його/її винагороди; визначення особи, уповноваженої підписати від імені Товариства контракт з Генеральним директором (підпункт 10.2.32 статуту).

У разі, якщо акціонером Товариства є одна особа, пункти 10.4-10.14 статуту та положення відповідних статей Закону України «Про акціонерні товариства» не застосовуються щодо порядку скликання та проведення загальних зборів. Повноваження загальних зборів, передбачені законодавством та Статутом, здійснюються таким акціонером одноосібно. Рішення акціонера з питань, що належать до компетенції загальних зборів, оформлюється акціонером письмово (у формі рішення) та підписується від його імені (з проставленням його печатки). Таке рішення акціонера має статус протоколу загальних зборів. Протоколи загальних зборів зберігаються в Товаристві (пункт 10.15 статуту).

Генеральний директор Товариства здійснює управління поточною діяльністю Товариства (пункт 11.1 статуту).

Строк повноважень Генерального директора визначається загальними зборами. Якщо такий строк не визначений, Генеральний директор вважається обраним на невизначений строк (пункт 11.3 статуту).

З Генеральним директором укладається контракт, умови якого затверджуються загальними зборами. У контракті визначається строк його дії та умови дострокового припинення, права, обов`язки, відповідальність сторін (у тому числі майнова), умови матеріального забезпечення і організації праці. Від імені Товариства контракт з Генеральним директором підписує Керівник акціонера або інша особа, уповноважена загальними зборами (пункт 11.4 статуту).

Рішенням акціонера АТ «Укргазвидобування» №528 від 07.05.2020

ОСОБА_1 було обрано Генеральним директором АТ «Укргазвидобування» з 08.05.2020 строком на 1 рік, затверджено умови контракту з Генеральним директором ОСОБА_1 та встановлено розмір винагороди відповідно до умов контракту. Також вказаним рішенням уповноважено голову правління акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Коболєва А.В. або особу, яка виконує його обов`язки, підписати контракт із Генеральним директором Товариства, умови якого затверджено цим рішенням.

08.05.2020 між АТ «Укргазвидобування» та ОСОБА_1 укладено Контракт № 394 з Генеральним директором Акціонерного товариства «Укргазвидобування» ОСОБА_1 (далі - Контракт).

У пункті 1.1 Контракту сторони погодили, що за цим контрактом Керівник зобов`язується виконувати роботу, а саме здійснювати управління (керівництво) поточною діяльністю Товариства, а Товариство зобов`язується виплачувати Керівнику заробітну плату та інші види матеріального забезпечення, забезпечувати умови праці, необхідні для виконання його роботи.

Цей контракт є строковим трудовим договором. Кодекс законів про працю України, інші законодавчі акти, що регулюють трудові правовідносини, поширюються на взаємовідносини Сторін за цим контрактом (пункт 1.2 Контракту).

Вищий орган Товариства (далі - Загальні збори) зобов`язаний не обмежувати компетенцію та права Керівника, передбачені законодавством України, Статутом Товариства, іншими внутрішніми документами Товариства та цим контрактом (підпункт 2.1.1 пункту 2.1 Контракту).

За виконання роботи, передбаченої цим контрактом, Керівнику за рахунок коштів Товариства виплачується базова частина винагороди та може виплачуватися змінна частина винагороди (пункт 3.1 Контракту).

Базова частина винагороди Керівника встановлюється у вигляді посадового окладу в розмірі 850 000 (вісімсот п`ятдесят тисяч) гривень на місяць, яка нараховується пропорційно відпрацьованому часу (пункт 3.2 Контракту).

Керівнику нараховуються та виплачуються обов`язкові гарантійні та компенсаційні виплати, встановлені трудовим законодавством України. Сторони підтверджують, що до сум виплат, які здійснюються за цим контрактом, включені будь-які та всі суми заробітної плати й інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат (включаючи надбавки, доплати, премії, винагороди тощо), які підлягають сплаті на користь Керівника згідно з умовами Колективного договору Товариства, чинного на дату нарахування та здійснення відповідних виплат. Керівник дійсним підтверджує, що здійснення його права на отримання будь-яких і всіх сум таких виплат, передбачених Колективним договором Товариства, але не визначених цим контрактом, реалізоване шляхом укладення цього контракту, умови якого щодо гарантій та соціально-побутового забезпечення Керівника не погіршують його становище порівняно з умовам, які передбачені у Колективному договорі Товариства (пункт 3.10 Контракту).

Заробітна плата та інші виплати, які залежать від фактично відпрацьованого робочого часу, виплачуються керівнику разом з виплатою заробітної плати всім категоріям працівників Товариства за відповідний період та у строки, визначені Колективним договором Товариства (пункт 3.11 Контракту).

Згідно з пунктом 5.8 Трудового контракту у разі звільнення Керівника в зв`язку з його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці та/або з ініціативи уповноваженого органу Товариства, та/або за угодою сторін у разі, якщо припинення контракту було ініційовано уповноваженим органом Товариства, та/або за власним бажанням Керівника, та/або в зв`язку з закінченням строку дії цього контракту, та/або з інших підстав, за умови, що таке звільнення не пов`язане з протиправними діями Керівника, за рахунок коштів Товариства йому виплачуються наступні гарантії та компенсації: вихідна допомога в розмірі 12 (дванадцять) середньомісячних заробітних плат (підпункт 5.8.1 Контракту), інші виплати, передбачені законодавством України, крім вихідної допомоги, встановленої пп.5.8.1 цього контракту (підпункт 5.8.2 Трудового контракту).

Умови цього контракту можуть бути змінені та доповнені за взаємною згодою Сторін (пункт 5.1 Контракту).

Внесення змін і доповнень до цього контракту здійснюється шляхом укладення відповідних додаткових угод, які підписуються обома Сторонами (пункт 5.2 Контракту).

Відповідно до пункту 5.3 Контракту цей контракт припиняється після закінчення строку дії контракту (підпункт 5.3.1 Контракту).

За змістом пункту 6.1 Контракту цей контракт є укладеним з дати його підписання Сторонами та діє з дати обрання Керівником Товариства до 08.05.2021 року, якщо не буде припинений достроково відповідно до п. 5.3., крім положень п. 3.16, які діють безстроково, за виключенням випадків розірвання контракту з ініціативи Товариства за вчинення протиправних дій Керівником та/або порушень з вини Керівника.

Згідно з додатком №11 до Колективного договору AT «Укргазвидобування» на 2012-2014 роки (пункт 4.29 Колективного договору згідно протоколу №45 від 30.12.2022) заробітна плата виплачується працівникам: - за другу половину місяця 7 числа; - за першу половину місяця 22 числа.

Рішенням акціонера AT «Укргазвидобування» № 648 від 28.04.2021 продовжено строк повноважень Генерального директора Товариства ОСОБА_1 з 08.05.2021 на 3 роки, затверджено умови додаткової угоди до контракту із Генеральним директором Товариства ОСОБА_1 , уповноважено голову правління Компанії Коболєва А.В. або особу, яка виконує його обов`язки, підписати додаткову угоду до контракту із Генеральним директором Товариства ОСОБА_1, на умовах затверджених пунктом 2.1. цього рішення.

28.04.2021 AT «Укргазвидобування» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду №394/2 до контракту від 08.05.2020 №394 з Генеральним директором AT «Укргазвидобування» ОСОБА_1, у якій сторони, відповідно до рішення акціонера Товариства від 28.04.2021 №648, на підставі попередньо погоджених наглядовою радою акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (протокол засідання наглядової ради Компанії №5/2021 від 16.04.2021) умов додаткової угоди до контракту №394 від 08.05.2020 з Генеральним директором AT «Укргазвидобування» ОСОБА_1, дійшли згоди у пункті 6.1. розділу 6 «Строк дії та інші умови контракту» слова та цифри «до 08.05.2021 року» замінити на слова та цифри «по 0/.05.2024 року включно».

Рішенням акціонера AT «Укргазвидобування» №739 від 06.05.2022 ОСОБА_1 відсторонено від здійснення повноважень Генерального директора Товариства з 06.05.2022 на строк до обрання нового Генерального директора Товариства; обрано першого заступника Генерального директора Товариства Романюка О.М. особою, яка тимчасово здійснюватиме повноваження Генерального директора Товариства з 06.05.2022 на строк до обрання нового Генерального директора Товариства.

Рішенням акціонера №898 AT «Укргазвидобування» від 06.05.2024, у зв`язку із припиненням 07.05.2024 повноважень ОСОБА_1 , яку було обрано на посаду Генерального директора Товариства та чиї повноваження продовжено на трирічний строк із 08.05.2021 на підставі рішення акціонера Товариства від 28.04.2021 №648, та, відповідно, припиненням строку дії контракту, укладеного з нею, підтверджено повноваження особи, яка тимчасово здійснює повноваження Генерального директора, передбачені статутом Товариства, щодо призначення на посади та звільнення з посад працівників Товариства, а саме щодо її звільнення із займаної посади відповідно до законодавства та статуту Товариства.

Наказом AT «Укргазвидобування» № 273-к від 07.05.2024 ОСОБА_1 , Генерального директора AT «Укргазвидобування», звільнено із займаної посади 07.05.2024 у зв`язку із закінченням строку дії контракту, пункт 2 частини 1 статті 36 КЗпП України.

07.05.2024 позивач звернулася до відповідача з вимогою здійснити повний розрахунок з нею відповідно до вимог статей 47 та 116 КЗпП України, надати копію наказу про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, довідку про середню заробітну плату за останні два календарні місяці, довідки про доходи, нараховані та виплачені за 2022, 2023, 2024 роки та трудову книжку шляхом її направлення засобами поштового зв`язку.

За визначенням частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України).

За змістом абзацу 9 пункту 2 та абзацу 6 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(І)/2019 контракт як особлива форма трудового договору є джерелом суб`єктивних прав та обов`язків найманого працівника і роботодавця, він укладається для виконання за винагороду роботи, яка має, як правило, постійний або досить тривалий характер. Сторони контракту мають право виходити за межі сфери нормативного регулювання трудових правовідносин, передбачених законодавством України про працю, за умови відсутності погіршення юридичного становища працівника. Водночас контракт може встановлювати низку умов, які одночасно обмежують певні трудові права працівника та надають йому певні привілеї, не передбачені законодавством.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правилом частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2024 у справі № 760/1125/20-ц Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду надаючи оцінку правовій природі контракту як регулятора трудових правовідносин вказав, що правове становище осіб, які працюють за контрактом, істотно відрізняється від правового статусу працівників, які виконують свої трудові обов`язки відповідно до трудового договору. Трудовий контракт є особливою угодою про працю, водночас має певні відмінності від трудового договору. Найважливішою відмінністю контракту від традиційного трудового договору є співвідношення нормативного та договірного регулювання трудових відносин.

При укладенні контракту переважає договірне регулювання істотних та інших умов праці, а також умов, що стосуються соціально-побутової сфери. На стадії укладення контракту сторони обговорюють питання щодо обсягу роботи та вимог до якості й строків її виконання, строку дії контракту, прав, обов`язків та взаємної відповідальності сторін, умов оплати й організації праці, матеріального забезпечення, підстав припинення і розірвання контракту, соціально-побутових та інших умов, необхідних для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи чи організації.

Трудовий контракт є формою індивідуального договірного регулювання трудових відносин, а також інших, пов`язаних із виконанням сторонами прийнятих зобов`язань. Трудовий контракт не лише встановлює трудові відносини, а й визначає їх зміст, забезпечуючи при цьому специфічні інтереси роботодавця і працівника. Контракт спрямовується на забезпечення реалізації особистих, індивідуальних інтересів, які, отримуючи певну фіксацію і визнання, перетворюються у суб`єктивні права. У контракті встановлюються спеціальні заходи забезпечення виконання прийнятих на себе сторонами зобов`язань, що не є притаманними іншим видам трудового договору.

Загальним для права принципом є обов`язковість умов укладеного договору для його сторін, договір повинен виконуватися, його наявність і зміст створює обов`язки для обох його сторін. Відповідно, ця загальна засада поширюється й на трудовий контракт як різновид трудового договору.

Трудовий контракт є різновидом трудового договору, а трудовий договір є, в основі своїй, таким самим приватноправовим договором, як і будь-який інший, постаючи лише як окремий специфічний вид у складі договірного типу - договорів про виконання робіт і надання послуг. Тому на усі види трудових договорів (включаючи і трудовий контракт) поширюються правила статті 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Із огляду на викладене, при вирішенні даного спору суд керується тим, що контракт базується на договірному регулюванні трудових відносин роботодавця та працівника та є обов`язковим для виконання його сторонами.

За змістом позовної заяви, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, АТ «Укргазвидобування» має перед позивачем заборгованість із заробітної плати у розмірі 6 819 387,14 грн у зв`язку із виплатою посадового окладу не у повному обсязі за період з травня 2022 року по травень 2024 року, на підтвердження чого надано довідки, складені АТ «Укргазвидобування» 09.05.2024 про доходи ОСОБА_1 за 2022, 2023, 2024 роки, розрахункові листки щодо розміру нарахованих та виплачених ОСОБА_1 коштів за період з січня 2022 року по червень 2024 року, надані АТ «Укргазвидобування» листом №25.2Л-25-1-5437 від 24.07.2024, повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні.

Заперечення відповідача проти позову ОСОБА_1 у цій частині зводяться до того, що починаючи з моменту її відсторонення від здійснення повноважень Генерального директора АТ «Укргазвидобування» виконання трудових обов`язків має оплачуватись у розмірі двох третин посадового окладу, визначеного пунктом 3.2 Контракту, оскільки відсторонення члена виконавчого органу в порядку статті 99 ЦК України є тотожним за своїм змістом процедурі простою, визначеної КЗпП України.

АТ «Укргазвидобування» також зазначає, що така позиція викладена також у листах директора з управління персоналом та соціальної політики «Групи Нафтогаз» №17/1-1078/1.12-22 від 27.05.2022 та №17/1-1541/1.7-22 від 09.07.2022.

Відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

У постановах від 10.04.2019 у справі №510/456/17, від 08.11.2019 у справі №667/1/16, від 10.09.2019 у справі № 921/36/18, від 06.09.2023 у справі

№ 127/27466/20 Верховний Суд виснував, що правовідносини з обрання, відсторонення, припинення повноважень виконавчого органу є корпоративними. Такі корпоративні відносини є підставою для виникнення трудових відносин, що регулюються КЗпП України та ЦК України у випадку укладення з виконавчим органом (одноосібним виконавчим органом, членами колегіального виконавчого органу) трудового контракту.

У постанові від 30.01.2019 у справі № 145/188/15-ц Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що усунення членів виконавчою органу товариства від виконання обов`язків або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства відсторонити члена виконавчого органу від виконання ним обов`язків міститься не в приписах Кодексу законів про працю України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права.

Рішення акціонера АТ «Укргазвидобування» №739 від 06.05.2022 про відсторонення ОСОБА_1 від здійснення повноважень генерального директора на строк до обрання нового генерального директора є рішенням загальних зборів

АТ «Укргазвидобування» у корпоративних правовідносинах між цими сторонами.

До виключної компетенції загальних зборів, згідно з пунктом 10.2 статуту АТ «Укргазвидобування» у редакціях, затверджених рішеннями акціонера АТ «Укргазвидобування» від 16.12.2020 № 593 та від 02.03.2023 № 802 (діяли у період відсторонення), належить: затвердження умов контракту, який укладатиметься з Генеральним директором, встановлення розміру його/її винагороди; визначення особи,^ уповноваженої підписати від імені Товариства контракт з Генеральним директором (підпункт 10.2.32 статуту), прийняття рішення про відсторонення Генерального директора від здійснення повноважень та обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження Генерального директора (підпункт 10.2.33 статуту).

За змістом пункту 11.6 статуту АТ «Укргазвидобування» у вищевказаних редакціях, з урахуванням обмежень, встановлених статутом та законодавством, Генеральний директор: виконує та організовує виконання рішень загальних зборів (підпункт 11.6.2 статуту), видає накази, дає розпорядження, доручення та вказівки, обов`язкові до виконання працівниками Товариства (підпункт 11.6.17 статуту).

Згідно з частиною четвертою статті 62 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 №514-VI, який втратив чинність 01.01.2023, посадовим особам органів акціонерного товариства виплачується винагорода лише на умовах, передбачених цивільно-правовими або трудовими договорами (контрактами), укладеними з ними.

Відповідно до частини 2 статті 88 Закону України «Про акціонерні товариства» від 27.07.2022 № 2465-1Х, який набрав чинності 01.01.2023, посадовим особам товариства виплачується винагорода лише на умовах, передбачених цивільно-правовими або трудовими договорами (контрактами), укладеними з ними.

Строк дії Контракту - по 07.05.2024. ОСОБА_1 була звільнена з посади Генерального директора АТ «Укргазвидобування» 07.05.2024 у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Таким чином, після відсторонення 06.05.2022 від здійснення повноважень генерального директора, яке відбулося у межах корпоративних відносин, ОСОБА_1 продовжила перебувати у трудових відносинах з АТ «Укргазвидобування» на посаді Генерального директора по 07.05.2024.

При цьому доказів ухвалення АТ «Укргазвидобування» як роботодавцем рішення про оплату праці ОСОБА_1 на час відсторонення, для цілей врегулювання трудових правовідносин між сторонами, відповідачем не надано.

У матеріалах справи немає рішень загальних зборів АТ «Укргазвидобування» щодо зміни розміру посадового окладу на час відсторонення позивача, наказів чи розпоряджень виконавчого органу AT «Укргазвидобування» щодо оплати часу її відсторонення, виданих на виконання рішення загальних зборів щодо відсторонення або у зв`язку із прийняттям загальними зборами такого рішення. Не містять матеріали справи і доказів досягнення сторонами згоди та укладення додаткових угод до Контракту щодо оплати ОСОБА_1 часу відсторонення.

Норми чинного законодавства не містять положень, які врегульовують питання перегляду (зменшення) посадового окладу члена виконавчого органу у випадку його відсторонення на підставі статті 99 ЦК України. Єдиним документом, який у спірний період врегульовував питання виплати ОСОБА_1 базової частини винагороди і визначав її розмір, є діючий по 07.05.2024 Контракт.

Тому суд переконаний, що прийняття відповідачем рішення щодо відсторонення ОСОБА_1 від виконання своїх повноважень (рішення у корпоративних правовідносинах) без прийняття ним рішення щодо зміни розміру оплати її праці на час такого відсторонення (тобто без прийняття рішення у трудових правовідносинах) не є достатньою та правомірною підставою для виплати позивачеві посадового окладу у меншому розмірі.

У той же час, суд відхиляє доводи відповідача про те, що відсторонення члена виконавчого органу в порядку статті 99 ЦК України є тотожним за своїм змістом процедурі простою, визначеної КЗпП України, оскільки простій є винятковим випадком у процесі виробництва (діяльності підприємства), коли працівник з об`єктивної причини тимчасово не має можливості виконувати свої трудові функції. Натомість, позивача відсторонено з суб`єктивної причини - волевиявлення роботодавця (уповноваженого органу AT «Укргазвидобування») щодо відсторонення члена його виконавчого органу, а не об`єктивної - неможливості виконувати працівником трудову функцію.

Крім цього, у пунктах 7 та 10 відповіді від 15.07.2024 №2.1-2-1-5187 на адвокатський запит представника позивача AT «Укргазвидобування» повідомило, що у нього відсутня інформація щодо прийняття рішення про оголошення простою ОСОБА_1 .

Також, і в матеріалах справи немає доказів прийняття AT «Укргазвидобування» рішень з цього питання.

Наведені відповідачем аналогії порядку оплати часу простою з оплатою часу відсторонення суд відхиляє як безпідставні.

Згідно з частиною першою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів-України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

За змістом статті 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці за час простото, який мав місце не з вини працівника є мінімальними державними гарантіями.

Отже, оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче від двох третин тарифної ставки (посадового окладу) є мінімальною державною гарантією. При цьому, у колективному договорі чи у трудовому договорі може бути передбачено додаткові порівняно з чинним законодавством гарантії та соціально-побутові пільги для працівників.

У зв`язку із введенням воєнного стану, наказом AT «Укргазвидобування» № 125 від 04.03.2022, з урахуванням наказу № 156 від 23.03.2022, запроваджено на період воєнного стану (або раніше у будь-який час за рішенням AT «Укргазвидобування») виконання працівниками апарату управління АТ «Укргазвидобування» трудових обов`язків на умовах дистанційної роботи (крім працівників, яким було встановлено дистанційну форму раніше).

Відповідно до пункту 4.4.17 Розділу 4 Колективного договору AT «Укргазвидобування» на 2012-2014 роки (у редакції протоколу № 16 від 18.04.2022) за час перебування працівника у режимі простою, не з виші працівника, у разі запровадження надзвичайного/ воєнного стану в Україні та у зв`язку із необхідністю самоізоляції, при умові відсутності можливості організації дистанційного чи надомного методу роботи, працівнику нараховується дві третини встановленого працівникові посадового/місячного окладу пропорційно до часу перебування у простої.

Згідно з наведеним положенням, роботодавець нараховує дві третини встановленого працівникові посадового/місячного окладу пропорційно до часу перебування у простої не з вини працівника тільки у випадку відсутності можливості організації дистанційного чи надомного методу роботи.

Проте, дистанційний метод роботи був організований в AT «Укргазвидобування», що дає підстави для висновку про здійснення у період воєнного стану оплати простою не з вини працівників AT «Укргазвидобування» у розмірі посадового/ місячного окладу.

Оскільки, у зв`язку із введенням воєнного стану, в AT «Укргазвидобування» з 04.03.2022 було запроваджено дистанційний режим роботи, та з цього часу простій не з вини працівників оплачується у розмірі посадового/місячного окладу, тому і період перебування ОСОБА_1 у простої мав би оплачуватися у розмірі посадового окладу, установленого сторонами в пункті 2.2 Контракту, а не в розмірі двох третин посадового окладу.

Із огляду на встановлені обставини та правові норми, відсутність доказів прийняття роботодавцем рішень щодо оплати часу відсторонення позивача у розмірі двох третин її посадового окладу або ж укладення додаткових угод до Контракту щодо оплати часу її відсторонення у вказаному розмірі, суд доходить висновку про неправомірність виплати АТ «Укргазвидобування» посадового окладу не в повному розмірі та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати в сумі 6 819 387,14 грн.

При цьому суд відхиляє як необґрунтовані посилання АТ «Укргазвидобування» на листи директора з управління персоналом та соціальної політики «Групи Нафтогаз» №17/1-1078/1.12-22 від 27.05.2022 та №17/1-1541/1.7- 22 від 09.07.2022 у обґрунтування правомірності невиплати заробітної плати у повному обсязі, адже вони не є ані рішеннями загальних зборів чи виконавчого органу Товариства, ані додатковими угодами до Контракту.

Щодо строку звернення ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України №2352-ІХ від 01.07.2022), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01.07.2022, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (частина перша статті 233 КЗпП України).

Відповідач уважає, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду після спливу тримісячного строку, установленого статтею 233 КЗпП України, оскільки з листа ОСОБА_1 № вн2416 «Про запобігання порушення норм законодавства» вбачається, що про недоплату посадового окладу їй було відомо ще у травні-червні 2022 року.

Позивач же стверджує, що АТ «Укргазвидобування» у період її відсторонення, з порушенням статті 110 КЗпП України та статті 30 Закону України «Про оплату праці», не повідомляло її про загальну щомісячну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; суму заробітної плати, що належить до виплати. У зв`язку з цим про порушення своїх прав вона дізналася лише 14.05.2024, коли отримала від відповідача цінним листом повідомлення про нараховані суми, належні працівнику при звільнені, та довідки про доходи, нараховані та виплачені за 2022, 2023, 2024 роки. Також ОСОБА_1 указує, що 31.07.2024 отримала від відповідача розрахункові листки щодо розміру нарахованих та виплачених їй коштів за відповідний період.

Доводи АТ «Укргазвидобування» про те, що лист №вн2416 від 07.06.2022 свідчить про обізнаність ОСОБА_1 із фактом недоплати їй посадового окладу судом відхиляються як необґрунтовані, оскільки у цьому листі відсутня вказівка на факт виплати не у повному обсязі посадового окладу та на обізнаність позивача з такою обставиною. Буквальний зміст цього листа свідчить про виклад ОСОБА_1 незгоди з листом директора з управління персоналом та соціальної політики «Групи Нафтогаз» № 17/1-1078/1.12-22 від 27.05.2022 щодо роз`яснення з питання оплати праці за період відсторонення та виклад ОСОБА_1 власної думки з цього питання з метою запобігти (не допустити) порушенню її прав унаслідок можливої виплати заробітної плати згідно з роз`ясненнями директора з управління персоналом та соціальної політики «Групи Нафтогаз».

Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Частиною першою статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Доказів виконання вимог статті 110 КЗпП України у період з 06.05.2022 по 07.05.2024 АТ «Укргазвидобування» не надано, як і доказів, що при звільненні товариство провело з позивачем повний розрахунок. Натомість матеріалами справи підтверджено, що відомості щодо нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати за спірний період були надані АТ «Укргазвидобування» після її звільнення, тобто після 07.05.2024, зокрема розрахункові листки надані АТ «Укргазвидобування» листом №25.2Л-25- 1-5437 від 24.07.2024.

Із позовом до Деснянського районного суду м. Чернігова ОСОБА_1 звернулася 16.07.2024, а відтак вимога про стягнення заробітної плати заявлена в межах строку, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України.

При вирішенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення вихідної допомоги при звільненні, передбаченої підпунктом 5.8.1 пункту 5.8 Контракту, та зустрічної позовної заяви АТ «Укргазвидобування» про визнання недійсним підпункту 5.8.1 пункту 5.8 Трудового контракту в частині, суд виходить з наступного.

За змістом підпункту 5.8.1 пункту 5.8 Контракту у разі звільнення Керівника в зв`язку з закінченням строку дії цього контракту, за рахунок коштів Товариства йому виплачуються наступні гарантії та компенсації: вихідна допомога в розмірі 12 (дванадцять) середньомісячних заробітних плат.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем порушено умови Контракту та їй при звільненні у зв`язку із закінчення строку дії цього контракту не виплачено вихідну допомогу в розмірі 12 середньомісячних заробітних плат, що, на її думку, підлягає стягненню з АТ «Укргазвидобування».

У зустрічному позові АТ «Укргазвидобування» зазначає, що стаття 44 КЗпП України містить вичерпний перелік підстав, за яких працівникові при припиненні трудового договору виплачується вихідна допомога. Згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідна допомога виплачується працівникові у випадку припинення трудового договору з незалежних від нього причин. Такої підстави для виплати вихідної допомоги як закінчення строку трудового договору стаття 44 КЗпП України не містить, у зв`язку з чим підпункт 5.8.1 пункту 5.8 Контракту суперечить статті 44 КЗпП України та самій правовій природі вихідної допомоги, а тому має бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Умови Контракту затверджені рішенням загальних зборів АТ «Укргазвидобування» №528 від 07.05.2020.

Тобто, згідно з рішенням вищого органу АТ «Укргазвидобування, функцію якого виконує Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як засновник та єдиний акціонер АТ «Укргазвидобування» (пункти 7.1 та 10.15 статуту АТ «Укргазвидобування» у редакції рішення акціонера АТ «Укргазвидобування» №507 від 26.03.2020) затверджені загальними зборами умови Контракту є такими, що відповідають інтересам АТ «Укргазвидобування».

Рішенням акціонера АТ «Укргазвидобування» № 648 від 28.04.2021 продовжено строк повноважень Генерального директора Товариства ОСОБА_1 з 08.05.2021 на 3 роки, затверджено умови додаткової угоди до контракту із Генеральним директором Товариства ОСОБА_1 .

Згідно з цим рішенням загальних зборів строк дії Контракту продовжено на раніше погоджених сторонами умовах.

Законність указаних рішень загальних зборів сторонами не оспорюється.

Як уже зазначалося судом, у постанові Верховного Суду від 19.02.2024 по справі № 760/1125/20-ц виснувано, що при укладенні контракту переважає договірне регулювання істотних та інших умов праці, а також умов, що стосуються соціально-побутової сфери. На стадії укладення контракту сторони обговорюють питання щодо обсягу роботи та вимог до якості й строків її виконання, строку дії контракту, прав, обов`язків та взаємної відповідальності сторін, умов оплати й організації праці, матеріального забезпечення, підстав припинення і розірвання контракту, соціально-побутових та інших умов, необхідних для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи чи організації.

У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(І)/2019 роз`яснюється, що сторони контракту мають право виходити за межі сфери нормативного регулювання трудових правовідносин, передбачених законодавством України про працю, за умови відсутності погіршення юридичного становища працівника. Водночас контракт може встановлювати низку умов, які одночасно обмежують певні трудові права працівника та надають йому певні привілеї, не передбачені законодавством.

Згідно з частиною першою статті 9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Сторони погодили особливі умови та порядок оплати праці, розміри та підстави виплати працівнику компенсацій та вихідної допомоги, урегулювавши ці питання у Контракті, у якому АТ «Укргазвидобування» зобов`язалося виплачувати ОСОБА_1 заробітну плату, компенсації, вихідну допомогу у розмірі та на умовах, визначених у цьому Контракті.

Отже, ураховуючи вищезазначене, трудове законодавство встановлює мінімальні гарантії щодо виплати вихідної допомоги, а тому виплата такої допомоги при звільненні працівника з підстав, не передбачених статтею 44 КЗпП України, та більший, ніж визначений у КЗпП України, її розмір можуть бути встановлені, зокрема, у трудовому договорі (контракті). Указане не суперечить положенням трудового законодавства, а тому підстави для визнання підпункту 5.8.1 пункту 5.8 Трудового контракту недійсним у оспорюваній частині відсутні.

Ураховуючи вищевикладене та положення статті 9-1 КЗпП України, позивач має право на вихідну допомогу при звільненні з підстав та в розмірі, передбаченому Контрактом.

Подібний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30.11.2022 в справі №569/8168/19.

Уклавши з ОСОБА_1 . Контракт, у якому встановлено виплату вихідної допомоги при її звільненні, та сформулювавши чіткі підстави виплати такої допомоги, АТ «Укргазвидобування» як роботодавець створило позивачеві обґрунтовані очікування того, що при припиненні трудового договору вихідна допомога у випадках, передбачених підпунктом 5.8.1 пункту 5.8 Контракту, обов`язково буде нарахована та виплачена.

Також, під час судового розгляду відповідачем не надано суду доказів того, що протягом строку дії Контракту перед загальними зборами було порушено питання щодо внесення змін до нього в оспорюваній частині.

Зазначене свідчить про те, що звернення АТ «Укргазвидобування» до суду з вимогою про визнання недійсним відповідного положення Контракту після надання працівником згоди на працю на відповідних умовах, укладення відповідного трудового контракту, яким сторони встановили взаємні права та обов`язки та закінчення строку, на який було укладено трудовий контракт (4 роки), суперечить стабільності та передбачуваності трудових правовідносин.

Суд вважає, що незгода роботодавця з положеннями трудового договору, виражена шляхом звернення до суду з вимогою про визнання недійсними положень трудового договору вже після звільнення працівника з роботи, у спірних правовідносинах, по-перше, є свідченням недобросовісної поведінки, по друге, не може бути підставою для позбавлення працівника легітимних очікувань на отримання вихідної допомоги при звільненні з посади.

Захисту підлягає лише порушене право та законний інтерес, установлений договором або законом, недоведеність чого є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому належних доказів порушення положеннями Контракту, затвердженими загальними зборами АТ «Укргазвидобування», прав та інтересів не надано.

Із огляду на викладене суд не вбачає правових підстав для задоволення зустрічної позовної заяви.

Згідно з підпунктом 5.8.1 пункту 5.8 Контракту розмір вихідної допомоги при звільненні становить 12 (дванадцять) середньомісячних заробітних плат.

Середній заробіток працівника визначається згідно статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок).

За змістом пункту 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відсувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Ураховуючи, що згідно з довідкою АТ «Укргазвидобування» про середню заробітну плату за останні два місяці, які передують звільненню, № 41-1/106 від 09.05.2024 розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 становить

849 999,92 грн суд, з урахуванням пункту 5.8 Контракту, визнає обґрунтованим здійснений позивачем розрахунок вихідної допомоги, та доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у сумі 10 199 999,04 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.05.2024 по 08.11.2024 суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (стаття 117 КЗпП України).

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами 3, 4 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як встановлено судом, відповідачем порушені строки виплати заробітної плати та вихідної допомоги ОСОБА_1 , повний розрахунок не проведений і на час розгляду справи, а тому з АТ «Укргазвидобування» на користь позивача належить стягнути середній заробіток за затримки розрахунку при звільненні.

За змістом пункту 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку).

Згідно довідки АТ «Укргазвидобування» №41-1/106 від 09.05.2024, середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 39 534,88 гри.

Оскільки вимогу ОСОБА_1 про розрахунок відповідач отримав 08.05.2024 (а.с. 181 т. 2), ураховуючи положення статті 116 КЗпП України, обрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку суд здійснює починаючи з 09.05.2024.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2024 до 08.11.2024 за 133 робочих дні становить 5 258 139,04 грн (39 534,88 грн х 133 дні).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Із огляду на викладене, порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту, тому суд вважає необхідним стягнути з АТ «Укргазвидобування» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі

№ 761/9584/15-ц уважає, що зменшуючи розмір відшкодування визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно врахувати розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16, про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

Розмір відповідальності АТ «Укргазвидобування» в сумі 5 258 139,04 грн є справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам даної справи та наведеним критеріям співмірності заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості (17 019 386,18 грн), періоду затримки виплати заробітної плати (з травня 2022 року по травень 2024 року), характером заявленої до стягнення заборгованості.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим

(п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону

№ 5076-VI).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Правничу допомогу позивачці надавав адвокат Ігнатенко О.О. на підставі договору про надання правничої допомоги від 13.06.2024 № АО 13/06-24 (а.с. 193-195 том 3). Відповідно до п. 1.1 Договору АО № 13/06-24 предметом є надання Адвокатським об`єднанням правничої допомоги щодо захисту інтересів Клієнта на умовах і в порядку, визначених цим Договором та законодавством без обмеження повноважень, як представника/захисника. Пунктом 1 Додатку № 1 від 14.06.2024 до Договору № 13/06-24 погоджено, що позивач уповноважує Адвокатське об`єднання на надання правничих послуг щодо захисту (представництва) її прав та інтересів, порушених АТ «Укргазвидобування» унаслідок невиконання умов Контракту

№ 394 з Генеральним директором АТ «Укргазвидобування» ОСОБА_1 від 08.05.2020 щодо виплати винагороди та вихідної допомоги. Пунктом 3 Додатку

№ 1 до Договору АО 13/06-24 визначено, що орієнтовна вартість послуг за цим Додатком становить 60 000,00 грн, розрахована з врахуванням того, що вартість 1 години роботи Адвокатського об`єднання дорівнює 2 500,00 грн (а.с. 196 том 3).

На підтвердження наданих послуг представником позивача надано такі документи:

-копії детального опису послуг (Звіт (проміжний) № 1 до Договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024, складеного 26.07.2024, на суму 60 000,00 грн; детального опису послуг (Звіт) № 2 до Договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024, складеного 06.09.2024, на суму 28 750,00 грн; детального опису послуг (Звіт) № 3 до Договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024, складеного 06.09.2024, на суму 30 000,00 грн (а.с. 37, 39 об., 42 т. 5);

-копії рахунків-фактур № 24/06-24-2 від 24.06.2024 на суму 60 000,00 грн, № 06/09-24-2 від 06.09.2024 на суму 28 750,00 грн, № 06/09-24-3 від 06.09.2024 на суму 30 000,00 грн (а.с. 37 об., 40, 42 об т. 5);

-копії платіжних інструкцій № та № від 24.06.2024 на суму по 30 000,00 грн кожна; № від 06.09.2024 на суму 20 750,00 грн та № від 09.09.2024 на суму 8 000,00 грн; № від 07.09.2024 на суму 30 000,00 грн (а.с. 38, 38 об., 40 об., 41, 43 т. 5);

- копії акта здачі-прийняття наданих послуг № 26/07 до Договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024 (згідно Додатку №1 до Договору №АО 13/06-24 від 14.06.2024), акта здачі-прийняття наданих послуг

№ 10/24-2 до Договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024 (згідно Додатку №1 до Договору №АО 13/06-24 від 14.06.2024), акта здачі-прийняття наданих послуг № 09/24 до Договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024 (згідно Додатку №1 до Договору №АО 13/06-24 від 14.06.2024) (а.с. 39, 41 об., 43 об. т. 5).

Згідно детального опису послуг (Звіт (проміжний) № 1 до Договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024, складеного 26.07.2024, правнича допомога складалася з: аналіза матеріалів, що стосуються спірних правовідносин (4.5год. вартістю 11 250,00 грн), оцінки та формування правничої позиції, в тому числі з врахуванням практики Верховного Суду (3 год. вартістю 7 500,00 грн), підготовки проєкту позовної заяви (10,5 год. вартістю 26 250,00 грн), підготовки додатків до позовної заяви, направлення позову з додатками до суду (2 год. вартістю 5 000,00 грн), підготовки адвокатських запитів та їх направлення (5 запитів по 2 000,00 грн за запит).

За змістом детального опису послуг (Звіт) № 2 до Договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024, складеного 06.09.2024, правнича допомога складалася з: підготовки клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи № 750/9909/24 з додатками (2,5 год. вартістю 6 250,00 грн), підготовки заяви про зміну предмету спору та збільшення розміру позовних вимог з урахуванням відповідей на адвокатський запит (2 год. вартістю 5 000,00 грн), підготовки адвоката до підготовчого судового засідання, призначеного на 12.08.2024 у справі № 750/9909/24 (1 год. вартістю 2 500,00 грн), участь адвоката в підготовчому судовому засіданні, призначеному на 12.08.2024, у справі № 750/9909/24 (1 год. вартістю 2 500,00 грн), аналіза відзиву на первісний позов у справі № 750/9909/24 (1 год. вартістю 2 500 грн), підготовки відповіді на відзив на первісний позов у справі № 750/9909/24 (4 год. вартістю 10 000 грн).

Згідно детального опису послуг (Звіт) № 3 до Договору про надання правничої допомоги № АО 13/06-24 від 13.06.2024, складеного 06.09.2024, правнича допомога складалася з: аналіза зустрічної позовної заяви у справі № 750/9909/24 та формування правової позиції (2 год. вартістю 5 000,00 грн), підготовки відзиву на зустрічну позовну заяву у справі № 750/9909/24 (5 год. вартістю 12 500 грн), аналіза відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву у справі № 750/9909/24 (1 год. вартістю 2 500 грн), підготовки заперечень на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву у справі № 750/9909/24 (4 год. вартістю 10 000 грн).

Під час судового розгляду відповідачем не заявлено клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, не подано заперечення та доказів щодо недотримання вимог співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та витраченим часом. При цьому суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не вправі з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

Таким чином, із огляду на предмет, підстави та ціну позову, значення цієї справи для позивача, характер спірних правовідносин, кількість витраченого адвокатом часу в суді першої інстанції, обсяг виконаних представником позивача робіт, принципи розумності та справедливості, а також те, що розмір витрат у сумі 118 750,00 грн становить лише 0,5 % суми заборгованості та середнього заробітку, суд доходить висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у визначеному позивачем та її представником розмірі.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати (базової частини винагороди) у розмірі 6 819 387,14 грн (шість мільйонів вісімсот дев`ятнадцять тисяч триста вісімдесят сім гривень 14 копійок) з утриманням податків та інших обов`язкових платежів на користь держави.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5 258 139,04 грн (п`ять мільйонів двісті п`ятдесят вісім тисяч сто тридцять дев`ять гривень 04 копійки), виплату якого провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у сумі 10 199 999,04 грн (десять мільйонів сто дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 04 копійки), виплату якої провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави.

У задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 про визнання контракту недійсним в частині - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі

118 750,00 грн (сто вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 15 140,00 грн (п`ятнадцять тисяч сто сорок гривень 00 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 27.01.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Укргазвидобування», місцезнаходження: вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, .

Суддя