КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/8401/24
провадження № 22-ц/824/2742/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Ратнікової В. М., Ящук Т. І.

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відмову від позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року в складі судді Арапіної Н. Є.,

встановив:

10.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року вказаний позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 968, 96 грн.

17.09.2024 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

12.12.2024 ОСОБА_1 звернулась до Київського апеляційного суду з заявою про відмову від позову у зв`язку з примиренням з відповідачем. Просить визнати нечинним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року та закрити провадження у справі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Дзюба А. В. заяву позивачки про відмову від позову підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову не заперечував.

Заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частин першої, другої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

За пунктом 4 частини першої, частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Відмова від позову є процесуальним правом позивача, яке він здійснює на власний розсуд.

Згідно з ч. 2 ст. 373 ЦПК України якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ст. 256 ч.2 ЦПК України).

З огляду на викладене, наявні правові підстави для прийняття відмови позивача від позову та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 206, 373 ЦПК України суд

ухвалив:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Визнати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.01.2025.

Суддя - доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: В. М. Ратнікова

Т. І. Ящук