Справа № 128/4868/23
Провадження № 22-ц/801/287/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 рокуСправа № 128/4868/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

Секретар: Пантелеймонова А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

Рішення ухвалив суддя Антонюк В. В.,

Рішення ухвалено о 13:07 год у м. Вінниця

Повний текст рішення складено 27 листопада 2024 року,

Встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Таскомбанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, мотивуючи позовні вимоги тим, що 29 грудня 2021 року між АТ «Таскомбанк» (у межах проекту Sportbank) та нею було укладено заяву-анкету № 1056944 щодо приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг у межах проекту Sportbank.

Згідно з п.1.2.3. заяви-анкети №1056944, клієнту було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування рахунку 100 000 грн., тип та розмір процентної ставки і розмір комісій невизначені взагалі, в заяві міститься лише посилання на тарифи, а також зазначається, що передбачені для послуги кредитування рахунку та встановлені в тарифах, можуть бути змінені банком шляхом внесення змін до публічної пропозиції.

Під час укладення договору про надання послуги кредитування рахунку, надання клієнту додаткових послуг не передбачено, водночас в момент використання ліміту кредитування рахунку з клієнта можуть стягуватися плати та комісії за додаткові послуги банку в розмірі встановлених в тарифах.

Також в заяві-анкеті №1056944 вказано, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати (зменшувати або збільшувати) розмір ліміту кредитування рахунку. Однак, відповідно до частини 7 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

В заяві-анкеті № 1056944 порядок та умови надання кредиту не погоджені та домовленості не досягнуто зовсім. Посилання АТ "Таскомбанк" на тарифи та паспорт кредиту є недоцільним та неправомірним, адже постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) вказано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного зобов`язання кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем, не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Крім того, в другій частині заяви-анкети № 1056944 зазначено, що всі інші умови договору викладені в публічній пропозиції, тарифах, паспорті споживчого кредиту та довідці про систему гарантування вкладів фізичних осіб розміщені на сайті банку https://taskombank.ua/ та лендинговій сторінці https://sportbank.kom/ua/, однак роздруківка із сайту відповідача, на її думку, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У заяві-анкеті № 1056944 також немає умови про строк договору, що є однією із істотних умов, передбачених законодавством України.

Вона вважає, що до заяви-анкети № 1056944 потрібно застосувати наслідки нікчемності правочину.

Окрім того, відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту станом на 26 вересня 2023 року, борг у розмірі 41 437,15 грн. накопився за платежами, які не були погодженні в кредитному договорі, зокрема розрахунок процентів, як зазначено у виписці, розраховуються відповідно до порядку на операції з оплати придбаних товарів (робіт, послуг) в торговельній мережі та мережі Інтернет, з застосуванням картки та/або мобільного додатку Sportbank:

0.01% річних пільгова процентна ставка при виконанні умов пільгового періоду, про який зовсім немає жодної інформації в заяві-анкеті;

0,16% в день при невиконанні умов пільгового періоду та після нього;

0,26% в день підвищена процентна ставка на строкову заборгованість у разі наявності простроченої заборгованості. На операції з видачі готівки, перекази на іншу картку, операції з безготівкових переказів з рахунку (без використання платіжних терміналів ТСП):

0,22% в день на строкову заборгованість за кредитом;

0,32% в день підвищена процентна ставка на строкову заборгованість у разі наявності простроченої заборгованості.

Дана виписка, на її думку, вказує на порушення кредитодавцем законодавства України.

Звертаючись до історії операцій за рахунком НОМЕР_1 , починаючи з 30 грудня 2021 року, вона зробила такі висновки:

27 000 грн. зараховано нею коштів на рахунок;

19 814, 14 грн. списано коштів за простроченими відсотками за овердрафт;

6 136,75 грн. списано за прострочені відсотки по кредиту.

В Інформації про кредитну заборгованість за рахунком НОМЕР_1 , зазначено, що сума, встановленого кредитного ліміту становить 40 000 грн. (тіло кредиту), а загальна сума заборгованості 68 043,99 грн. станом на 26 вересня 2023 року.

У зв`язку з непогодженням усіх істотних умов договору, вона вважає, що необхідно застосувати наслідки нікчемності до кредитного договору, в результаті списати непогоджені відсотки та зарахувати вже сплачені кошти в розмірі 27 000 грн. у суму тіла кредиту 40 000 грн. (40 000 - 27 000) = 13 000 грн. залишок заборгованості.

Їй незрозуміло, за які саме додаткові послуги та в якому розмірі може стягуватися плата, до того ж, незрозуміло за якою відсотковою ставкою, та яким її типом, повинен погашатися борг. А тому, виходячи з вищенаведеного, вона вважає, що договір був укладений з недотриманням вимог законодавства, в наслідок чого порушує її законні права та інтереси як споживача кредитних послуг, що стало підставою для звернення нею до суду із даним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Таскомбанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, в якій задовольнити її позовні вимоги.

Зазначила, що судом першої інстанції неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення справи, внаслідок неповного дослідження доказів, наданих позивачем, та невстановлених дійсних правовідносин між позивачем та відповідачем щодо кредитних правовідносин, що виникли між сторонами. Також судом порушені норми матеріального і процесуального права, що призвело до того, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням принципів справедливості, законності, розумності та призвело до поставлення незаконного рішення.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не враховані вимоги статтей 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», частини 1 статті 6 і частин 1, 2, 3 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема щодо того, що перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, відповідну інформацію, яка повинна забезпечити правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. В заяві-анкеті № 1056944 від 29 грудня 2021 року порядок та умови надання кредиту не погоджені та домовленості не досягнуто зовсім. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Друга частина заяви-анкети від 29 грудня 2021 року, у якій зазначено, що всі інші умови договору викладені у публічній пропозиції, тарифах, паспорті споживчого кредиту та довідці про систему гарантування вкладів фізичних осіб, розміщені на сайті банку https://taskombank.ua/ та лендинговій сторінці https://sportbank.com.ua/, але роздруківка із сайту відповідача не може бути належним та допустимим доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У заяві-анкеті також немає умови про строк договору, що є однією із істотних умов; не вказано розмір, тип, порядок обчислення процентної ставки, у тому числі порядок зміни та сплати відповідних процентів. В цілому укладений із АТ «Таскомбанк» кредитний договір (у межах проекту Sportbank) не відповідає вимогам закону та є нікчемним, оскільки кредитор і позичальник не досягнули згоди з усіх істотних умов договору. Розрахунок заборгованості по кредиту станом на 26 вересня 2023 року свідчить, що борг у розмірі 41 437,15 грн. накопився за платежами, які не були погоджені в кредитному договорі, зокрема розрахунок процентів.

Суд першої інстанції не встановив тієї обставини, що саме із зазначеною публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» ознайомилася позивач, адже в заяві не визначено даних публічної пропозиції, його дати, номера, протоколу та інше.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції відступив від правових висновків Верховного Суду та порушив норми матеріального права.

Відповідач АТ «Таскомбанк» подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що оскільки між сторонами при підписанні заяви-анкети № 1056944 від 29 грудня 2021 року було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, а волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, відсутні будь-які підстави для задоволення вимог апеляційної скарги. Ухвалене рішення суду відповідає вимогам обґрунтованості та законності, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 надала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій просить її апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову про задоволення її позову.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Цимбал А. А. підтримала апеляційну скаргу і просить її задовольнити.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Цимбал А. А., дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2021 року між АТ «Таскомбанк» і ОСОБА_1 укладено електронний договір шляхом підписання позивачем заяви - анкети №1056944 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» (а. с. 11-14).

Позивач у своєму позові не заперечувала укладення вказаного договору, що свідчить про її обізнаність з визначеними умовами договору.

У пункті 1 заяви-анкети № 1056944 зазначено, що цією заявою-анкетою вона приєднується до публічної пропозиції в цілому (вступної частини, частини 1 та 2).

У пункті 2 анкети-заяви № 1056944 ОСОБА_1 підтвердила, що перед підписанням цієї заяви-анкети вона ознайомилася з публічною пропозицією разом з додатками, в тому числі, але не виключно, тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту, що розміщені на сайті банку ІНФОРМАЦІЯ_1 та лендинговій сторінці https://sportbank.com.ua/, посилання на примірник якої, разом з додатками отримала в мобільному додатку «Sportbank», з якою повністю вона згодна, зміст розуміє, положення якої зобов`язується неухильно дотримуватися. В цьому випадку датою відправлення публічної пропозиції вважається дата, з якої в мобільному додатку стає доступним текст публічної пропозиції (посилання на її примірники). Проект цієї заяви-анкети та публічна пропозиція надані їй банком та підписані нею заява та публічна пропозиція відповідають наданим проектам; після отримання банком від неї цієї заяви-анкети про приєднання до публічної пропозиції та підписання банком цієї заяви-анкети, публічна пропозиція разом із додатками та цією заявою-анкетою будуть складати договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту Sportbank про функціонування ощадного рахунку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що укладений між нею та банком; нею в повному обсязі отримана інформація, визначена статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків послу», а також до укладення договору вона ознайомлена з довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, розміром гарантованої суми відшкодування за вкладами та умовами, за яких ФГВФО не відшкодовує кошти відповідно до положень статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які розміщені на офіційному сайті ФГВФО та з визначенням терміну «Вклад» - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського рахунку, банківського вкладу (депозиту), включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вона ознайомлена зі змістом Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів. Вимоги цієї Інструкції для неї обов`язкові. Їй повідомлено зміст Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно пункту 3.5 заяви-анкети № 1056944 банк має право ініціювати внесення змін до договору, зокрема в тарифи. Свою пропозицію про внесення змін до договору (а тому числі тарифи) банк повідомляє клієнту будь-яким способом на вибір банку.

Згідно виписки за рахунком, де розрахунковим період є: 29 грудня 2021 року 26 вересня 2023 року, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Таскомбанк» складає 41 437,15 грн. (а. с. 15).

Згідно інформації про стан кредитної заборгованості за рахунком/договором на кінець періоду 26 вересня 2023 року, загальна сума заборгованості за рахунком: 68 043,99 грн., загальна сума основної заборгованості за рахунком (по тілу): 41 437,15 грн., загальна сума нарахованих процентів за користування: 4405,55 грн., загальна сума простроченої заборгованості за рахунком: 22 201,29 грн. (а. с. 16-17).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із повно і всебічно з`ясованих обставини справи, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінених на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності; встановлених правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правових норм, які підлягають застосуванню до цих правовідносин. За наслідками чого прийшов до висновку, що позовні вимоги про застосування наслідків нікчемного правочину до заяви-анкети № 1056944 від 29 грудня 2021 року не підлягають задоволенню, оскільки позивач звернулася до суду із неналежним способом захисту. Також позивач не надала до суду доказів сплати заборгованості за кредитом, а при зверненні до суду з даним позовом, вона не заперечувала факт отримання нею грошових коштів від відповідача як кредиту та не надала доказів нарахування їй пені і комісій. Позивач не довела належними та допустимими доказами заявлені вимоги, тому відсутні підстави для їх задоволення. Судом не було встановлено порушень прав позивача відповідачем, внаслідок чого заявлені нею позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог правильним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Позивач ОСОБА_1 , заявивши позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, посилається на те, що перед його укладенням відповідач зобов`язаний був повідомити її у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті, відповідну інформацію, яка повинна забезпечити правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Проте в заяві-анкеті № 1056944 від 29 грудня 2021 року порядок та умови надання кредиту не погоджені та домовленості сторонами не досягнуто зовсім, а ознайомлення її з паспортом споживчого кредиту, підписання його нею не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.

При цьому позивач не заперечує факт отримання грошових коштів, переданих їй на виконання взятого АТ «Таскомбанк» на себе зобов`язання за кредитним договором, укладеним сторонами згідно заяви-анкети № 1056944; також не заперечує існування заборгованості за даним договором, лише не погоджується із сумою заборгованості, яку у своєму позові просить зобов`язати відповідача перерахувати, здійснивши такий перерахунок як застосування наслідків нікчемності правочину.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження обґрунтувань заявлених нею позовних вимог, а її твердження про те, що при укладенні кредитного договору відповідач не виконав своє зобов`язання щодо надання їй відповідної інформації, яка забезпечила б її правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; що його сторонами не було досягнуто домовленості щодо порядку та умов надання кредиту, дотримання ними вимог щодо його форми, не відповідають дійсності та спростовуються встановленими судом обставинами, у тому числі самою заявою-анкетою № 1056944 від 29 грудня 2021 року, яка підписана обома сторонами, у тому числі клієнтом ОСОБА_1 , і факт підписання позивач не оспорює. Своїм підписом клієнт ОСОБА_1 підтвердила, що вона приєднується до публічної пропозиції в цілому; перед підписанням цієї заяви-анкети вона ознайомилася з публічною пропозицією разом з додатками, в тому числі, але не виключно, тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту, що розміщені на сайті банку; отримала його разом з додатками; з нею повністю згодна, її зміст розуміє, її положень зобов`язується неухильно дотримуватися.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи позивачем не було доведено належними та допустимими доказами обставин, на які вона посилалася у позовній заяві, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому, судом враховується, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц).

За таких обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування чи зміни, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 27 січня 2025 року