Провадження № 22-ц/802/87/25 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Власюк О. С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Шульгана Ф. П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Торчинської селищної ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради, Служба у справах дітей Торчинської селищної ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою від його імені представником ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Торчинської селищної ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, який мотивує тим, що з 27 березня 2015 року по 25 вересня 2017 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У лютому 2022 року ОСОБА_2 викрав дитину та перешкоджає спілкуванню та побаченню сина з матір`ю, що негативно впливає на моральний стан дитини.

Відповідач ОСОБА_2 раніше зловживав наркотичними засобами, до моменту викрадення сина не цікавився його життям, не займався його належним розвитком та вихованням, та не сплачував аліменти на дитину.

ОСОБА_2 налаштовує сина проти неї, маніпулює дитиною та не займається її належним розвитком і вихованням. Для створення юридичних підстав для відібрання у матері дитини відповідач вдався до завідомо неправдивого повідомлення про злочин, наче вона побила власного сина. Це стало приводом для відкриття стосовно неї кримінального провадження за фактом нанесення тілесних ушкоджень дитині.

Ураховуючи наведене, просила суд визначити місце проживання сина ОСОБА_7 разом із матір`ю.

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Луцької міської ради, Служба у справах дітей Торчинської селищної ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, який мотивує тим, що після розірвання шлюбу між сторонами дитина була зареєстрована та проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Він постійно навідував дитину, часто спілкувався із сином за допомогою мобільного зв`язку, завжди перший ініціював побачення та спілкування з дитиною, часто намагався забирати сина до себе.

Під час таких побачень помічав на тілі сина синці, на запитання про їх походження син відповідав, що мати застосовувала до нього фізичну силу.

Він неодноразово намагався поговорити з колишньою дружиною, просив не застосовувати фізичне та психологічне насильство до дитини, не висловлюватися при синові нецензурною та грубою лайкою, однак такі дії з боку матері не припинилися.

Після побиття дитини у січні 2022 року він звернувся до Луцького РУ ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення ОСОБА_5 неправомірних дій стосовно сина.

За фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, 02 лютого 2022 року внесено відомості до ЄРДР, за яким досудове розслідування триває.

Також ОСОБА_5 зловживає алкогольними напоями, а коли сину виповнилося 1,5 року вона покинула його та поїхала на шість місяців на тимчасові заробітки за кордон, залишивши сина з ним.

Незважаючи на введення воєнного стану на території України, матір не хвилювалася за життя сина, його фізичним та психологічним здоров`ям не цікавилася.

Він створив для сина всі умови, необхідні для навчання, здоров`я та психологічного розвитку.

Ураховуючи наведене, просив визначити місце проживання ОСОБА_7 разом із батьком.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2023 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання його матері ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 992,40 грн судового збору.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини з батьком - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 від імені відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 і задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 ..

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року ухвалену у цій справі постанову Волинського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.117-127).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав і просять її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив і просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 самовільно змінив місце проживання дитини і стосунки дитини та матері за період проживання з батьком різко змінилися в негативну сторону, а тому підлягають відновленню. Висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради щодо визначення місця проживання дитини з батьком не є переконливим для суду. Матір дитини не визнана винною у будь-яких неправомірних діях стосовно своєї дитини.

Проте, до такого висновку суд дійшов передчасно, без повного з`ясування обставин справи та дослідження наданих сторонами доказів.

Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону).

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно зі ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У зазначеній вище справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

У справі «М. С. проти України» (рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява 2091/13), визначено поняття «інтереси дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Міжнародні та національні норми не містять норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Водночас під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Конвенції прав дитини потрібно розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст. 171 СК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) наголосила, що «першочергова увага повинна приділятися не інтересам батьків, а саме інтересам дитини».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23) вказано, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Вирішення спору з дотриманням найкращих інтересів дитини має місце тоді, коли дитині були надані процесуальні права і гарантії, тлумачення закону здійснено на користь дитини, а також належним чином забезпечені потреби, інтереси та бажання дитини.

Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 березня 2015 року по 25 вересня 2017 року, у якому у них народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В кінці січня 2022 року відповідач ОСОБА_2 забрав дитину до себе на вихідні дні і з того часу дитина проживає з батьком.

Зміна місця проживання дитини відбулася без згоди матері.

Причиною залишення сина проживати у себе відповідач зазначив наявність на тілі дитини синців від застосування позивачкою до нього фізичної сили.

Дитина переведена на навчання у шкоду за місцем проживання у батька.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема: обстеження умов проживання; характеристики психоемоційного стану дитини; поведінки батьків стосовно дитини; висновок органу опіки та піклування (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, провадження № 61-9074св20).

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

Судом встановлено, що між сторонами існує особистий конфлікт, який негативним чином впливає на дитину.

Згідно з матеріалами справи сторони на підтвердження своїх позовних вимог надали висновки органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з кожним із батьків.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку Органу опіки та піклування Торчинської селищної ради від 24 жовтня 2022 року щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю вбачається, що він складений на підставі пояснень ОСОБА_5 .. Висновок не містить відомостей про те, чи викликався батько дитини ОСОБА_2 для надання пояснень, чи була вислухана думка дитини. Також цей висновок не містить мотивованих підстав та аргументів, які саме інтереси малолітньої дитини враховано, визначаючи місце проживання малолітнього саме з матір`ю.

З висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради від 27 грудня 2022 року щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком вбачається, що він складений на підставі пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та з урахуванням думки малолітнього ОСОБА_7 , який висловив бажання проживати разом з батьком та відмовляється від діалогу з матір`ю. Бесіда з малолітнім працівниками служби у справах дітей проведена двічі - у лютому та вересні 2022 року.

Верховний Суд у постанові від 25 березня 2019 року в справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі справа № 760/17467/17 (провадження № 61-12164св22).

В суді апеляційної інстанції малолітній ОСОБА_7 пояснив, що йому дуже добре проживати разом з батьком, який піклується про нього. У нього багато друзів. З мамою він спілкуватися не дуже бажає, оскільки пам`ятає як вона сварилася з ним і била, бувала у нетверезому стані. Категорично заперечив щодо проживання з мамою.

Суд ураховує, що у обох батьків наявні належні умови для проживання дитини.

Разом із тим, колегія суддів бере до уваги, що дитина уже тривалий час проживає з батьком у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, який сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина, створивши дитині належні умови проживання, турбується про дитину. Мати дитини, у зв`язку із роботою, тривалий час перебуває за межами України.

При цьому у першу чергу ураховуються саме інтереси дитини, а також те, що зміна місця проживання у цей час може негативно вплинути на його психоемоційний стан у новому, незвичному уже для нього тепер середовищі при проживанні з мамою.

Ураховуючи наведені обставини, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та відмову у позові ОСОБА_5 ..

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, перевірки та дослідження наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану від його імені представником ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Торчинської селищної ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання його батька ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді