Справа № 553/1905/24
Провадження № 2/553/152/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.01.2025м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді Подмаркової Ю.М.,

за участі: секретаря судового засідання - Макаренка Я.В.,

учасників справи:

представника позивача - адвоката Листопад Н.А.,

відповідачки - ОСОБА_1 ,

представника відповідачки - адвоката Яресько Н.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки в спільному майні, припинення права власності на спільне рухоме майно,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогами:

- стягнути з відповідачки на його користь компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки Mercedes-benz, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 67 555,00 грн;

- визнати за відповідачкою право власності на 1/2 частини автомобіля марки Mercedes-benz, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , припинивши його право на 1/2 частину;

- стягнути з відповідачки на користь позивача компенсацію 1/2 частини вартості рухомого майна: домашнього кінотеатру Yamaha, телевізора Pioneer, діагональ 51, телевізора Samsung діагональ 51, пральної машини Gorenie об`єм 4,5 л., холодильника Samsung, кулера Latfrost, хлібопічки Elenberge, барної стійки (дерево), дивану шкіряного (бежевого кольору) та мультиварки Philips, у загальному розмірі 31 500,00 грн, припинивши за ним право спільної сумісної власності;

- стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з ОСОБА_1 він перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14.03.2019 Подільським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 8. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 15.06.2022, його позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2023 рішення Ленінського районного суду від 22.02.2022 та постанову Полтавського апеляційного суду від 15.06.2022 залишено без змін.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022 визнано спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 рухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: домашній кінотеатр «Yamaha», телевізор «Pioneer», телевізор «Samsung», пральна машина «Gorenie», об`єм 4,5 л, холодильник «Samsung», мікрофильова піч, холодильник, кулер Latfrost, хлібопічка Elenberg, барна стійка, диван шкіряний бежевого кольору, мільтиварка «РHILIPS», пилосос "Zelmer", стіл кухонний скляний зі стільцями, набір кухонних меблів, шафа-купе (6 відділень), автомобіль марки «Mercedec-benz», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO LANOS», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , припинивши право спільної сумісної власності на транспортний засіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь нього 1/2 частину вартості автомобіля марки «ЗАЗ-DAEWOO LANOS» у розмірі 26 802,41 грн. Повертати кошти відповідачка ухиляється.

Під час розгляду зазначеної справи ОСОБА_1 надавала пояснення, якими фактично не заперечувала, щодо їх спільного проживання та спільного придбання трьох транспортних засобів: автомобіля Mercedec-benz, автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Lanos, автомобіля Mitsubishi Pajero, та меблів з побутовою технікою: домашнього кінотеатру Yamaha, телевізору Pioneer діагональ 51, телевізору Samsung діагональ 51, пральної машинки Gorenie об`єм 4,5л., холодильника Samsung, кавоварки Saecо, мікрохвильової печі, холодильника, кулера Latfrost, хлібопічки Elenberg, кавоварки Saeco Vienna edition 4, кавового апарату Nescafe, барної стійки (дерево), дивану шкіряного (бежевого кольору), мультиварки PHILIPS, пилососу Zelmer, столу кухонного скляного зі стільцями, набору кухонних меблів, шафи купе (6 відділень). Провести оцінку вказаного майна перешкоджала, ключі від квартири не передавала.

В подальшому, відповідачка частиною майна розпорядилася на свій розсуд, порушивши його право на це майно, яке визнано спільним майном подружжя. Вартість спірного майна він оцінює таким чином: домашній кінотеатр Yamaha - вартістю 5000 грн; телевізор Pioneer діагональ 51 вартістю 8000 грн; телевізор Samsung діагональ 51- вартістю 11 000 грн; пральна машинка Gorenie об`єм 4,5 л. - вартістю 10 000 грн; холодильник Samsung - вартістю - 8000 грн; кулер Latfrost - вартістю 2500 грн; хлібопічка Elenberg - вартістю 500 грн; барна стійка (дерево) - вартістю 8000 грн; диван шкіряний (бежевого кольору) - вартістю 8000 грн; мультиварка РHILIPS - вартістю 2 000,00 грн.

На протязі з 2019 року по день його вселення до спільної квартири 10.11.2023 спільним рухомим майном володіла, користувалася та розпоряджалася ОСОБА_1 самостійно без його згоди.

Вартість меблів та побутової техніки якими розпорядилася відповідачка без його згоди, позивач оцінює в розмірі 63 000 грн та просить стягнути з відповідачки 1/2 частину у розмірі 31 500 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 05.10.2023 було задоволено його позовну заяву про вселення та зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 . Даним рішенням підтверджується факт того, що ОСОБА_1 перешкоджала йому користуватися спільним рухомим майном. До квартири він зміг потрапити лише в листопаді 2023 року в присутності працівників поліції та виконавчої служби.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з нього на її користь вартості 1/2 частини автомобіля "Мercedes-Benz 208D", реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль зареєстрований за ним. Згідно рішення суду право власності на 1/2 частину автомобіль Mercedes-Benz 208D визнано і за відповідачкою. Після ухвалення Ленінським районним судом м. Полтави рішень сторони не можуть дійти згоди щодо мирного розподілу спільного майна чи компенсації. Так, відповідачка ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Полтави з позовними вимогами про стягнення вартості 1/2 частини автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 . В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває цивільна справа № 553/227/24.

Відповідно звіту (визначення оціночної (ринкової) вартості автомобіля Mercedes-Benz 208D, реєстраційний номер НОМЕР_5 , від 14.03.2024 його вартість складає 135 110 грн.

Таким чином, позивач заявляє про припинення права власності на автомобіль Mercedes-Benz 208D, реєстраційний номер НОМЕР_5 , та просить стягнути із ОСОБА_1 на його користь вартість 1/2 частки автомобіля у сумі 67555 грн.

Інші заяви по суті справи.

Від представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Яресько Н.В. 18.07.2024 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачка заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022 по справі № 553/1867/19 дійсно було визнано спільним майном подружжя: автомобіль «Mercedec-benz» модель 208 D, рік випуску 1998, колір зелений, тип ТЗ - вантажний фургон, державний номерний знак НОМЕР_6 , шасі НОМЕР_7 .

Вирішуючи питання про поділ автомобіля «Mercedec-benz», державний номерний знак НОМЕР_8 , суд взяв до уваги той факт, що автомобіль, як на час розгляду справи, і на даний час, зареєстрований саме за ОСОБА_4 . Звертаючись із позовними вимогами про стягнення 1/2 вартості спільного майна подружжя і припинення права власності на спільне рухоме майно, позивач не вказав яким чином він передасть в розпорядження ОСОБА_1 спірний автомобіль, маючи за рішенням суду право власності на визначену 1/2 частку спірного автомобіля. Відповідачка проти отримати у власність зазначений автомобіль, ураховуючи і ті обставини, що він у її розпорядженні не перебуває і місцезнаходження його невідоме. Питання розпорядження транспортним засобом можуть вирішити його власники за домовленістю, спільно розпоряджаючись цим майном, стосовно якого суд прийняв рішення і воно набрало юридичної сили. Підстав і можливості змінювати вказане рішення ОСОБА_1 не вбачає.

Стосовно іншого майна, про стягнення 1/2 частки вартості якого заявляє позивач, то рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022 по справі 553/1867/19 було визначено, що сторони не досягли згоди про вартість майна, і їм відмовлено в компенсації за вказане майно, визнано зазначене рухоме майно спільним майном подружжя. Позивач надає до суду доказ свого звернення до поліції, що під час його вселення в квартирі було відсутнє рухоме майно. Але 10.11.2023 позивач склав акт про вселення в квартиру і передачу йому ключів, тобто ніщо не заважало позивачу скласти акт про відсутність спірного майна в квартирі, але це не було зроблено і позивач просто самостійно подав заяву до поліції, не підтверджуючи жодними доказами що майно було в квартирі до 10.11.2023. Позивачем не надано докази щодо вартості даного майна з урахуванням його зносу, вигляду та справності. Позивач не доводить також і того, що зазначене рухоме майно було справним і на момент постановлення рішення у справі про поділ майна у 2022 році. Позивач зловживає своїми процесуальними правами, звертаючись до суду з приводу розподілу спільного майна подружжя, тоді як стосовного цього майна вже існує рішення суду, яке набрало чинності і не може бути змінене і скасоване, в судовому рішенні було мотивовано та описано, чому суд прийняв рішення про визначення за сторонами по 1/2 частині при розподілі спільного майна подружжя, зараз обставини не змінились, з яких підстав позивач вважає за можливе фактично змінити законне рішення суду про поділ спільного майна подружжя.

Враховуючи необґрунтованість і безпідставність позовних вимог, те що позивач фактично хоче змінити рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022 про поділ спільного майна подружжя, відповідачка просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Від позивача ОСОБА_2 29.07.2024 надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено наступне. Щодо заперечень ОСОБА_1 про стягнення з неї 1/2 ринкової вартості автомобіля Mercedec-benz позивач зазначає, що на сьогоднішній день автомобіль Mercedec-benz дійсно зареєстрований за ним, але перебуває у фактичному володінні та користуванні у ОСОБА_5 з 2019 року і про це відомо відповідачці, бо вона спілкується з ОСОБА_6 . Судовим рішенням від 22.02.2022 було встановлено, що в лютому 2019 року ОСОБА_1 запропонувала йому продати вказаний автомобіль та домовлялася з покупцем ОСОБА_5 і отримувала в подальшому від нього попередню оплату в його присутності. Про отримання коштів від покупця за майбутній продаж ОСОБА_1 зробила письмову відмітку в особистому блокноті та надала йому відповідну фотографію (вказана фотографія міститься в матеріалах справи). В рішенні суду визначено: мова оригіналу «на підтвердження своїх доводів позивач надав суду ксерокопію аркуша, яка за твердженням позивача є сторінкою з блокноту ОСОБА_1 , де містяться записи щодо проведеного ОСОБА_5 розрахунку». Оформлення документального продажу має відбутися саме після передачі покупцем ОСОБА_5 продавцю ОСОБА_1 залишку суми оплати за вказаний автомобіль. В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердив те, що ОСОБА_1 запропонувала йому купити вказаний автомобіль. ОСОБА_5 повідомив, що грошові кошти за автомобіль Mercedec-benz він сплачував ОСОБА_1 в рахунок подальшого відчуження автомобіля на його користь. ОСОБА_1 проти показів свідка ОСОБА_5 не заперечувала. Таким чином, право власності на автомобіль Mercedec-benz необхідно визнати за ОСОБА_1 .

Стосовно іншого рухомого майна про стягнення компенсації 1/2 частини вартості заявлено вимоги, то саме ОСОБА_1 з 2019 року по 10.11.2023 (день його вселення) володіла, користувалася та розпоряджалася ним. Факт відсутності цього майна в квартирі на момент вселення може бути підтверджений показаннями свідка, яка була присутня 10.11. 2023 при передачі ключів від квартири ОСОБА_1 , та матеріалами перевірки його звернення до поліції.

Рух справи.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 18.06.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 17.09.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

Участь у справі сторін та інших учасників справи.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні, яке відбулося 14.10.2024, пояснив, що під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 було придбано автомобіль Mercedes-benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рішенням суду його було визнано спільним майном подружжя. Фактично, автомобіль було продано ОСОБА_6 . Кошти за продаж автомобіля він не отримував. Коли ОСОБА_6 передав кошти, то він їх віддав ОСОБА_7 , тобто вона розпорядилася ними. Відповідач ніколи не користувалася автомобілем, оскільки у неї не має посвідчення водія.

В подальшому, позивач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив.

Представник позивача - адвокат Листопад Н.А. наполягала на задоволенні позовної заяви, просила врахувати доводи, зазначені в позовній заяві та відповіді на відзив. Пояснила, що тривалий час ОСОБА_2 не міг потрапити до квартири і лише 10.11.2023 за рішенням суду його було вселено. Саме тоді він виявив відсутність майна, про компенсацію 1/2 частини вартості якого ставить вимоги. Просить врахувати, що під час розгляду справи про поділ майна ОСОБА_1 визнавала факт наявності цього майна. Щодо автомобіля Mercedes-benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , то рішенням суду встановлено наступні обставини: ОСОБА_1 запропонувала продати зазначений автомобіль, покупець кошти передавав в присутності ОСОБА_2. Тобто, ОСОБА_1 отримала кошти з продажу автомобіля та використала їх не в інтересах сім`ї.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Яресько Н.В. просили відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що вся техніка, яка була придбана в період шлюбу, була вживана. Вартість майна, яка визначена позивачем, завищена, без урахуванням зносу, вигляду та справності. Деяке майно (техніка) з часом взагалі стало непридатним для використання. Чи було майно на момент вселення ОСОБА_2 в квартиру, не пам`ятає. Зазначила, що у користуванні ОСОБА_2 залишилося інше їх спільне майно, але, діючи недобросовісно, позивач заявляє про стягнення з неї компенсації. Стосовно автомобіля, то де на даний час він знаходиться їй не відомо. Грошові кошти від його продажу ОСОБА_6 передав саме ОСОБА_8 , оскільки власником автомобіля, і на даний час, є саме він.

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_9 пояснила, що з вересня 2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Вона була присутня під час вселення ОСОБА_2 в квартиру 10.11.2023. ОСОБА_2 виявив відсутність певного майна в квартирі, на запитання до ОСОБА_1 , остання нічого не відповідала. Стосовно автомобіля Mercedes-benz, то їй відомо, що його було продано ОСОБА_6 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

14.03.2019 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що 14.03.2019 Подільським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області складено актовий запис № 9 (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_9 ). (а. с. 40).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022 у справі № 553/1867/19, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 15.06.2022 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2023, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: домашній кінотеатр "Yamaha", телевізор "Pioneer", телевізор "Samsung", пральна машинка "Gorenie" об`єм 4,5 л, холодильник "Samsung", мікрохвильова піч, холодильник, кулер "Latfrost", хлібопічка "Elenberg", барна стійка (дерево), диван шкіряний бежевого кольору, мультиварка "PHILIPS", пилосос "Zelmer", стіл кухонний скляний зі стільцями, набір кухонних меблів, шафа-купе (6 відділень).

В порядку розподілу спільного майна подружжя, за ОСОБА_2 визнано право власності на наступне майно: - 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 120,5 кв. м, житловою площею 62,1 кв.м в складі наступних приміщень: коридор (1) площею 9,4 кв.м, санвузол (2) площею 2,5 кв.м, кухня (3) площею 16,3 кв.м, кімната (4) площею 28,1 кв.м, хол (5) площею 14,9 кв.м, кладова (6) площею 2,0 кв.м, коридор (7) площею 2,3 кв.м, санвузол (8) площею 5,4 кв.м, кімната (9) площею 19,2 кв.м, кімната (10) площею 14,8 кв.м, лоджія площею 5,6 кв.м; - 1/2 частина автомобіля марки "Mercedec-benz", модель 208D, рік випуску 1998, колір зелений, тип ТЗ - вантажний фургон, державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_10 ; - 1/2 частина автомобіля марки "Mitsubishi Pajero Wagon", тип - загальний легковий, універсал В, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_11 , рік випуску 2008, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_12 ; за ОСОБА_1 визнано право власності на наступне майно: - 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 120,5 кв. м, житловою площею 62,1 кв.м в складі наступних приміщень: коридор (1) площею 9,4 кв.м, санвузол (2) площею 2,5 кв.м, кухня (3) площею 16,3 кв.м, кімната (4) площею 28,1 кв.м, хол (5) площею 14,9 кв.м, кладова (6) площею 2,0 кв.м, коридор (7) площею 2,3 кв.м, санвузол (8) площею 5,4 кв.м, кімната (9) площею 19,2 кв.м, кімната (10) площею 14,8 кв.м, лоджія площею 5,6 кв.м; - 1/2 частина автомобіля марки "Mercedec-benz", модель 208D, рік випуску 1998, колір зелений, тип ТЗ - вантажний фургон, державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_10 ; - 1/2 частина автомобіля марки "Mitsubishi Pajero Wagon", тип - загальний легковий, універсал В, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_11 , рік випуску 2008, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_12 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки "3A3-DAEWOO LANOS", 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_13 , VIN-код НОМЕР_14 , припинивши право спільної сумісної власності на транспортний засіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості автомобіля марки "3A3-DAEWOO LANOS", 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_13 , в сумі 26802 грн. 41 коп. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішення набрало законної сили 15.06.2022. (а. с. 70-78)

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 05.10.2023 у справі № 553/246/20, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 24.01.2024, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Ухвалено усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_2 , з боку ОСОБА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_2 , передати комплект ключів від квартири та повідомити коди охоронної сигналізації. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Рішення набрало законної сили 24.01.2024. (а. с. 7-11, 41-42).

ОСОБА_2 є власником автомобіля MERCEDES-BENZ модель 208D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. (а. с. 32)

Із довідки територіального сервісного центру МВС № 5341 (ТСЦ МВС № 5341) від 02.03.2024 за вих. № 31/16-14-Б-100 вбачається, що ОСОБА_10 на його заяву від 29.02.2024 ТСЦ № 5341 повідомлено, що згідно підситеми НАІС ЄДР ТЗ МВС України, на автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, номерний знак НОМЕР_11 , накладено арешт Ленінським районним судом м. Полтави, справа № 553/1867/19. (а. с. 12)

З облікової картки на зведене виконавче провадження № НОМЕР_22 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_15 , вбачається, що до вказаного зведеного виконавчого провадження входять виконавчі провадження № № НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20 та НОМЕР_21 за стягувачем ОСОБА_2 , сума, що підлягає стягненню - 60 984,01 грн, стягнуто в процесі виконання - 1 507,29 грн, залишок, що підлягає стягненню - 59 476,72 грн. (а. с. 16, 37, 38-39)

Оціночна (ринкова) вартість автомобіля Mercedec-benz 208D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до Звіту від 14.03.2024, складеного ТОВ "ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ "ПРАВО.ЮА", складає: 135 110 грн. (а. с. 19-31)

Із акту, складеного 10.11.2023, о 17:22 год., за участі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вбачається, що 10.11.2023, о 17:22 год., за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 комплект ключів від квартири АДРЕСА_3 , та код охоронної сигналізації. ОСОБА_2 у присутності свідків, адвокатів та працівників Національної поліції перевірив відповідність переданих ключів із вхідними дверима кв. АДРЕСА_2 . (а. с. 14).

ОСОБА_2 на підтвердження існуючого конфлікту з відповідачкою та того, що ОСОБА_1 розпорядилась на свій розсуд спільним майном надано копію повідомлення відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 27.11.2023 за вих. № 2295/115/103/01/05-2023 (а. с. 13) копію довідки про результати розгляду звернення зареєстрованого до ІТС ІПНП (ЄО) за № 7852 від 10.11.2023 ст. дільничного офіцера поліції ВП № 1 ПРУП ГУНП в Полтавській області Кривобока Б. (а. с. 15) копії: рапорта поліцейського батальйону управління поліції охорони в Полтавській області Дикуна І.О. від 10.11.2023, протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.11.2023, письмових пояснень ОСОБА_2 від 10.11.2023 та від 21.11.2023, письмових пояснень ОСОБА_1 від 10.11.2023, повідомлення ВП № 1 ПРУП ГУНП в Полтавській області від 27.11.2023 № 2205/115/103/01/05-2023. (а. с. 105-113)

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У відповідності до статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Зазначені норми права регулюють випадки, коли співвласник бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

Поряд з тим, за положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Таким чином, з урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України.

Зазначений правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15.

Отже, при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що знаходиться у спільній власності, крім вказаних спеціальних норм Цивільного кодексу суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, принципу пропорційності цивільного судочинства та дотримання розумного балансу між приватними інтересами фізичних осіб.

Судом встановлено, що позивач і відповідач є власниками спірного рухомого майна.

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_2 посилається, як на підставу стягнення з відповідачки 1/2 частини вартості автомобіля Mercedes-Benz 208D, реєстраційний номер НОМЕР_5 , відчуження останнього відповідачкою ОСОБА_1 та використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби.

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо один із подружжя уклав договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Ставлячи вимогу про стягнення компенсації вартості майна, відчуженого без згоди іншого з подружжя в період перебування в шлюбі, позивачу необхідно довести, що кошти, отримані від відчуження спільного сумісного майна використані відповідачкою не в інтересах сім`ї, тим самим довести порушення свого права, захист якого відбувається у спосіб стягнення компенсації вартості відчуженого майна в інтересах сім`ї.

Відповідно до приписів частин першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Судом встановлено таке.

Як вбачається з рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022, під час розгляду справи судом справи про поділ майна подружжя, було допитано свідка ОСОБА_5 , який повідомив, що "В лютому 2019 придбав у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль Mercedes-Benz 208D, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вони погодилися продати його за 4000 доларів США. Першу частину коштів в сумі 45000 грн. сплатив у червні 2019 року в сумі 45000 грн., передав кошти ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_1 , яка записала яку суму він передав, другий раз віддав кошти ОСОБА_2 , який покликав ОСОБА_1 , передав їй кошти та попросив перерахувати, в подальшому ще кілька разів передавав кошти, на теперішній час сплатив 3000 доларів США. Оформити купівлю автомобіля домовилися після сплати повної суми. На даний час автомобіль Mercedes-Benz перебуває у його користуванні."

Також суд у рішенні зазначив "відсутні правові підстави для висновку про те, що транспортний засіб у встановленому законом порядку вибув з власності ОСОБА_2 та, відповідно, не є об`єктом права власності подружжя, що підлягає поділу між ними".

Матеріали справи містять докази того, що на даний час титульним володільцем автомобіля Mercedes-Benz 208D, реєстраційний номер НОМЕР_5 , є ОСОБА_2 .

Таким чином, позивачем ОСОБА_2 не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що по-перше: відбулося відчуження спільного майна подружжя у встановленому законом порядку, по-друге: грошові кошти, які були передані ОСОБА_5 , отримані ОСОБА_1 та витрачені нею не у інтересах сім`ї.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц дійшла висновку, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині рішення. Відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певного майна об`єктом права спільної сумісної власності та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання, не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Обставини, на які посилається позивач, були враховані судом при розгляді справи № 553/1867/19 Ленінським районним судом м. Полтави, судове рішення у справі набрало законної сили.

Відтак, підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Mercedes-Benz 208D, реєстраційний номер НОМЕР_5 , та визнання права власності на даний автомобіль за ОСОБА_1 судом не вбачається.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачки 1/2 частини вартості рухомого майна: домашнього кінотеатру Yamaha, телевізора Pioneer, діагональ 51, телевізора Samsung діагональ 51, пральної машини Gorenie об`єм 4,5 л., холодильника Samsung, кулера Latfrost, хлібопічки Elenberge, барної стійки (дерево), дивану шкіряного (бежевого кольору) та мультиварки Philips, у загальному розмірі 31 500,00 грн. суд зазначає таке.

На підтвердження факту відсутності зазначеного майна в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем надані матеріали перевірки органом поліції його заяви від 10.11.2023.

Із пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він 10.11.2023 виявив відсутність зазначеного вище рухомого майна в квартирі, до якої не міг потрапити із серпня 2019 року.

Проте, на підтвердження даних обставин, відповідного акту складено не було.

Свідок ОСОБА_9 , допитана під час судового розгляду, не вказала на перелік конкретного майна, яке було відсутнім на час вселення ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. (постанова від 03.10.2028 в справі № 127/7029/15-ц).

Доказів дійсної вартості майна на час розгляду справи, про компенсацію частини якої заявлено у позові, позивачем не надано.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Ураховуючи вищенаведене, а також ту обставину, що з приводу майна, яке рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022 визнано належним ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, за відсутності беззаперечних доказів того, що відповідачка розпорядилася ним на власний розсуд, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , та те, що ОСОБА_2 є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 264-265, 352, 354 ЦПК України

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки в спільному майні, припинення права власності на спільне рухоме майно - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 24.01.2025.

Найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач - ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_16 ;

відповідач - ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_15 .

Головуючий Ю.М. Подмаркова