ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1840/25 Справа № 195/988/24 Суддя у 1-й інстанції - Колодіна Л. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Паромовій О.О.

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету ТОМАКІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету ТОМАКІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що від офіційного шлюбу сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження, актовий запис № 6, від 01 жовтня 2015 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Виконавчого комітету Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області.

Позивач вказує, що до 2022 року родина проживала за адресою зареєстрованого місця проживання позивача, а саме: АДРЕСА_1 .

Цього ж року із-за постійних конфліктів зі сторони відповідача, остання пішла з родини та почала мешкати разом з іншим чоловіком, а малолітній син ОСОБА_3 залишився жити із ним та по теперішній час перебуває на його утриманні.

Позивач зазначає, що рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області (справа №195/1955/23) від 04 січня 2024 року розірвано шлюбу між сторонами.

Відповідачка як матір малолітнього ОСОБА_4 протягом останнього року взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Вищевказані обставини підтверджуються наступними доказами: довідкою Виконавчого комітету Томаківської селищної ради Кисличуватського старостинського округу Дніпропетровської області, вих. № 05-19/252 від 23 травня 2024 року про місце проживання та утримання і виховання малолітньої дитини ОСОБА_4 із батьком дитини; довідкою, виданою Кисличуватською гімназією-філією Томаківського ліцею №1 Томаківської селищної ради, вих. №127 від 06 червня 2024 року, про те, що батько виховує сина самостійно, мати вихованням та навчанням сина зовсім не займається; характеристикою на позивача.

Враховуючи викладене, позивач просив відповідачку доцільно позбавити батьківських прав.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії довідки Кисличуватського старостинського округу ВК Томаківської селищної ради Дніпропетровської області № 05-19/252 від 23 травня 2024 року дитина ОСОБА_5 дійсно проживає із батьком ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні та вихованні.

Згідно копії характеристики, виданої старостою Кисличуватського старостинського округу ВК Томаківської селищної ради Дніпропетровської області № 05-19/266 від 05 червня 2024 року ОСОБА_1 за час проживання на території Кисличуватського старостинського округу в громадських місцях та побуті поводився належно. Скарг та заяв по місцю проживання не надходило. У зловживанні спиртних напоїв та наркотичних засобів не помічався.

Згідно копії довідки Томаківського ліцею № 1 Томаківської селищної ради Дніпропетровської області № 127 від 06 червня 2024 року, ОСОБА_5 дійсно навчається в Кисличуватській гімназії філії Томаківського ліцею № 1 у першому класі. Батько виховує сина самостійно, мама довгий час знаходилася за кордоном, в теперішній час знаходиться вдома в Україні, але проживає з іншим чоловіком і вихованням та навчанням сина зовсім не займається. Батько приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина, постійно піклується про нього. Дитина забезпечена шкільним приладдям та необхідними речами. Хлопчик добрий, старанний, відповідальний, завжди охайний, ввічливий, постійно виходить на зайняття. Тато є прикладом для виховання дитини, ОСОБА_6 дуже любить свого татуся.

Встановлено, що рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно Висновку органу опіки та піклування ВК Томаківської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав, з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини ОСОБА_4 , орган опіки та піклування ВК Томаківської селищної ради вважає за можливе позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішення ВК Томаківської селищної ради Дніпропетровської області № 318 від 22 серпня 2024 року з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при ВК Томаківської селищної ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 по відношенню до її малолітньої дитини ОСОБА_7 як таке, що відповідає інтересам дитини, так як основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів та потреб своєї дитини. Затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її малолітньої дитини.

Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов, комісією служби у справах дітей Томаківської селищної ради Дніпропетровської області у складі: начальника ССД Бірзул Т.В., фахівця соціальної роботи Івахненко М.І. від 15 серпня 2024 року проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 . За даною адресою проживають наступні особи: батько ОСОБА_1 , малолітня дитина ОСОБА_5 , а також інші родичі: баба - ОСОБА_8 . В помешканні 4 житлові кімнати, кухня, санвузол, коридор. Помешкання облаштоване необхідними меблями, побутовою технікою, санітарний стан задовільний. У дитини є окрема кімната з необхідними меблями, іграшки, одяг, відповідно сезону, засоби для навчання. Батько самостійно виховує сина, мати тривалий час з родиною не проживає. Допомагає у вихованні дитини бабуся. Громадянин ОСОБА_1 належним чином виконує батьківські обов`язки, дитина забезпечена всім необхідним. Громадянка ОСОБА_2 з родиною не проживає, участі у вихованні не приймає, надходила усна інформація про вживання матір`ю дитини алкогольних напоїв.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що позивач її сусід. Біля трьох років дитину виховує батько. Раніше це була добра сім`я. Зараз свідок не бачить, щоб відповідачка займалася вихованням дитини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вихованням дитини займається батько. Першого вересня відповідачки в школі не було, хоча дитина очима шукала матір. На шкільний автобус дитину завжди проводжає батько чи бабуся. Свідок пояснювала відповідачці, що вона повинна виховувати дитину та у дитині повинна бути матір. Позивачу свідок казала, що це не привід позбавляти відповідачку батьківських прав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є знайомою сторін по справі. Свідок вважає, що не можна позбавляти відповідачку батьківських прав. Відповідачка дійсно трохи спіткнулася, однак вона непогана матір, завжди щось купує дитині.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з інтересів дитини, врахувавши, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та встановлених обставин, відсутнє підтвердження винної поведінки відповідачки, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, висновком органу опіки та піклування, який є недостатньо обґрунтованим та не містить підстав для позбавлення батьківських прав, суд вважав, що відсутні правові підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки щодо своєї дитини.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків; у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Статтю 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частинами 2, 4 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Згідно п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що: «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, є обов`язковою участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Проаналізувавши поведінку відповідачки щодо виховання дитини, з`ясувавши, що у період часу 2022 - 2023 роках дитина перебувала із відповідачкою за кордоном, та її вихованням, матеріальним забезпеченням займалася відповідачка, про що не заперечував позивач, а також встановивши, що після повернення до України, дитина почала проживати разом із батьком та бабусею, з боку відповідачки на утримання дитини надходила матеріальна допомога (гроші, продукти харчування, одяг, взуття, шкільна канцелярія, тощо), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, тоді як позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини.

Врахувавши інтереси дитини, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, встановивши відсутність підтвердження винної поведінки відповідачки, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для позбавлення батьківських прав відповідачки щодо своєї дитини.

Доводи апелянта в скарзі про те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що позивач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надав належних та допустимих доказів, які б вказували на ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції чітко вказав підстави для відмови задоволенні позову, які відповідають нормам чинного законодавства та з якими погоджується колегія суддів.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова