Постанова

Іменем України

28 січня 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/4700/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В.,Стрижеуса А. М.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія"

на рішення Печерського районного суду м. Києва

від 24 жовтня 2024 року

в складі судді Вовка С. В.

у цивільній справі №757/59077/23-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,

до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія"

про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування

У С Т А Н О В И В:

23 грудня 2023 року ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" (далі - ПрАТ "СТ "Гарантія", Товариство) про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 05.12.2019 на автодорозі "Київ-Чернігів- Нові Яриловичі", поблизу селища Прогрес Козелецького району Чернігівської області, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), під час якої водій автомобіля "VOLKSWAGEN CARAVELLE", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія "VOLKSWAGEN CARAVELLE", державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПрАТ "СТ "Гарантія". 06 грудня 2019 року за фактом даного ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000489 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 26.08.2021 кримінальне провадження закрито за відсутності складу кримінального правопорушення. Внаслідок ДТП вона, як дружина загиблого та його малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазнали шкоди.

Вказувала, що 14.09.2020 вона подала до ПрАТ "СТ "Гарантія" заяву про виплату страхового відшкодування, в якій просила виплатити 25 038 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3. ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) та 150 228 грн в рахунок відшкодування витрат, у зв'язку із втратою годувальника (до 14 років), але в досудовому порядку виплати так і не отримала.

Також вказувала, що в травні 2021 року вона звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до ПрАТ "СТ "Гарантія" про стягнення моральної шкоди та страхового відшкодування, пов'язаного із втратою годувальника. Під час розгляду справу, а саме 22.10.2021 відповідач повністю сплатив моральну шкоду, а саме в розмірі 25 038 грн та частково страхове відшкодування із втратою годувальника у розмірі 37 557 грн. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 05.12.2022, яке набрало законної сили 28.09.2023, стягнуто з Товариства на її користь іншу частину не виплаченого страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 112 671 грн, які відповідач їй перерахував 15.11.2023.

Вважала, що відповідач в порушення строку, визначеного в п. 36.2. ст. 36 Закону здійснив виплату страхового відшкодування, оскільки повинен був здійснити виплату страхового відшкодування 19.12.2020, тобто протягом 90 днів з дня отримання (20.09.2020) заяви про виплату страхового відшкодування. Пропуск відповідачем виплати страхового відшкодування є підставою для стягнення з нього штрафних санкцій, а саме пені на підставі п. 36.5. ст. 35 Закону, а також 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Період нарахування штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов'язання у загальному розмірі починається 20.12.2020 (наступний день за днем спливу 90-денного строку) та закінчується: для суми 62 595 грн - 22.10.2021 (день надходження коштів на рахунок); для решти суми 112 671 грн - 15.11.2021 (день надходження коштів на рахунок).

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь та користь сина ОСОБА_2 47 463,82 грн пені; 52 406,36 грн інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 11 404,51 грн, що разом становить загальну суму 111 274,69 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки не врахував що у даних правовідносинах не застосовуються положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, так як існує спеціальний Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Суд не взяв до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, та не врахував правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Судом не враховано, що Товариство не відмовилося від виплати страхового відшкодування, а частково здійснило її виплату після закриття кримінального провадження, а іншу частину сплачено після набрання законної сили судовим рішення про стягнення страхового відшкодування.

Суд в рішенні не зазначив в чому полягають винні (неправомірні) дії відповідача у несвоєчасні виплаті страхового відшкодування, незважаючи на те, що ст. 614 ЦК України вимагає встановити їх наявність або відсутність.

Крім цього, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права залишив без відповідного реагування клопотання відповідача про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін.

За наведених обставин просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2024 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивачка подала відзив, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції просила залишити без змін.

Представник відповідача - Ходико Є. М. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачки.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представник скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 05.12.2019, приблизно о 21 год. 20 хв., на автодорозі "Київ-Чернігів-Нові Яриловичі", поблизу селища Прогрес Козелецького району Чернігівської області, сталася ДТП, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем "VOLKSWAGEN CARAVELLE", державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія "VOLKSWAGEN CARAVELLE", державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПрАТ "СТ "Гарантія".

Позивач ОСОБА_1 є дружиною, а ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - сином загиблого ОСОБА_4 , які мають право на страхове відшкодування.

06 грудня 2019 року за фактом вказаного ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000489 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

14 вересня 2020 року ОСОБА_1 надіслала до ПрАТ "СТ "Гарантія" заяву про виплату страхового відшкодування, а саме моральної шкоди в розмірі 25 038 грн, передбаченої п. 27. 3. ст. 27 Закону, та страхового відшкодування, пов'язаного із втратою годувальника (до 14 років) у розмірі 150 228 грн. Заява отримана Товариством 20 вересня 2020 року.

Листом від 26 жовтня 2020 року ПрАТ "СТ "Гарантія" повідомило представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про те, що для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування Товариству необхідна постанова про закриття кримінального провадження або судове рішення, оскільки у відповідності до вимог абзацу 3 пункту 36.2. статті 36 Закону, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку прийняття рішення припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до ПрАТ "СТ "Гарантія" про виплату моральної шкоди та страхового відшкодування, пов'язаного з втратою годувальника (до 14 років).

26 серпня 2021 року слідчим у кримінальному провадженні прийнято постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000489 від 06.12.2019 за відсутності складу кримінального правопорушення.

22 жовтня 2021 року ПрАТ "СТ "Гарантія" здійснило перерахування ОСОБА_1 моральної шкоди у повному обсязі в сумі 25 038 грн та частково страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 37 557 грн.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області у справі №741/528/21 від 05.12.2022, яке набрало законної сили 28.09.2023, стягнуто з ПрАТ "СТ "Гарантія" ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , страхове відшкодування, пов'язане із втратою годувальника, у розмірі 112 671 грн.

15 листопада 2023 року ПрАТ "СТ "Гарантія" здійснило перерахування ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 112 671 грн.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі №6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц вказано на те, що грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 зазначила, що положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Верховним Судом у постановах від 21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20, від 15 серпня 2023 року у справі №513/730/21, від 23 грудня 2023 року у справі №345/3049/22 вказано на те, що відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

З урахуванням наведених положень закону колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що до даних правовідносин не застосовуються положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У справі, яка переглядається, листом від 26 жовтня 2020 року ПрАТ «СТ «Гарантія», посилаючись на абзац 3, статті 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомило позивачку про те, що для виплати страхового відшкодування Товариству необхідна постанова про закриття кримінального провадження або рішення суду.

Як вже вказувалося вище, 26.08.2021 слідчим у кримінальному провадженні прийнято постанову про закриття кримінального провадження, після чого ПрАТ "СТ "Гарантія" 22.10.2021 здійснило часткову виплату позивачу страхового відшкодування, у зв'язку з втратою годувальника, а іншу частину після набрання законної сили 28.09.2023 законної сили рішенням суду Носівського районного суду Чернігівської області у справі №741/528/21 від 05.12.2022 про стягнення недоплаченої частини страхового відшкодування, у зв'язку з втратою годувальника.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що за відсутності судового рішення про встановлення вини страхувальника (водія транспортного засобу), у ПрАТ "СТ "Гарантія" був відсутній обов'язок у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з втратою годувальника, оскільки за приписами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положень ЦК України вина заподіювача шкоди не вимагається.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди.

Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили.

Сукупний аналіз наведених обставин вказує на те, що страховик заподіювача шкоди у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен був здійснити позивачці виплату страхового відшкодування протягом 90 днів з дня подачі останньою документів.

Враховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки та відповідно не звільняє страховика такого водія від виплати страхового відшкодування у визначені законом строки, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Крім того, колегія суддів зауважує, що незважаючи на постанову слідчого про закриття кримінального провадження відносно водія, а також відсутність доказів умисних дій ОСОБА_4 , який внаслідок ДТП помер, ПрАТ "СТ "Гарантія" після постанови слідчого про закриття кримінального провадження виплатило позивачу частину страхового відшкодування.

Отже, вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх задоволення з огляду на те, що на момент звернення позивачки до суду з даним позовом між нею та ПрАТ «СТ «Гарантія» виникло боргове зобов`язання, що передбачає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України.

З урахуванням наведених обставин та положень закону не мають правового значення доводи апеляційної скарги, що ПрАТ "СТ "Гарантія" не відмовлялося від виплати страхового відшкодування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не встановив винних дій страховика у несвоєчасній виплаті страхового відшкодування не є підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідач повинен був виплатити страхове відшкодування протягом 90 днів з дня подачі йому позивачкою документів, чого не здійснив, посилаючись на відсутність вини водія транспортного засобу. А як вже зазначалося, вина заподіювача шкоди не вимагається, а обставин завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого відповідачем не доведено. Інших причин неможливості виплати страхового відшкодування в строк відповідач суду не зазначив.

З цього приводу колегія суддів також зауважує, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача - Ходико Є. М. частково визнав позовні вимоги, а саме в частині застосування та стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення виконання зобов'язання на кількість 47 днів, а саме з 29.09.2023 по 15.11.2023 (а. с. 90).

Щодо доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права залишив поза увагою клопотання відповідача про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу суддею одноособово в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. Також в ухвалі, окрім іншого, зазначено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач може надати у строк, що не перевищує 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а. с. 81).

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що 18.07.2024 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, але таке клопотання залишилося поза увагою суду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, клопотання від 18.07.2024, на яке посилається скаржник, в матеріалах справи відсутнє.

Так, після постановлення судом першої інстанції 29.12.2023 ухвали про відкриття провадження у справі, в матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву з додатками, який надійшов до суду від 21.03.2024, довідка від 24.10.2024 про те, що не відбувалося фіксування судового засідання, та оскаржуване рішення від 24.10.2024 (а. с. 83-106).

Отже, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, яка на думку відповідача полягає в ігноруванні клопотань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 січня 2025 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус