ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6469/24
Провадження № 2/210/313/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 січня 2025 року
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Чайкіної О.В., за участі секретаря судового засідання Кучевасової А.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ «КРИВОРІЖГАЗ», третя особа: Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції про скасування арешту нерухомого майна,-
Короткий зміст позовної заяви
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 . ОСОБА_2 набув у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування.
Після смерті чоловіка, позивач звернулась до приватного нотаріуса КМНО Нянчур С.М. вчасно подала заяву про прийняття спадщини, про що нею був отриманий витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі за номером 46940364 від 01.03.2017 року.
Після спливу шестимісячного строку, визначеного законом для подання заяви про прийняття спадщини, позивач звернулась до нотаріуса задля підготовки документів, необхідних для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, але нотаріусом було повідомлено позивачу, що у спадкодавця наявний запис про арешт
Після отримання постанови про відмови у вчиненні нотаріальної дії, позивач звернулась задля отримання правової допомоги, уклала договір адвокатом, в межах підготовки документів, для звернення до суду, представник позивача звернулась до Дзержинського районного суду для отримання копії ухвали суду, на підставі якої був внесений запис про арешт, 30 жовтня 2024 року представником позивача була отримана ухвала Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу, від 30 січня 2002 року, згідно до якої, судом було накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , на підставі якої накладений арешт на будинок, який належить спадкодавцю.
Заборгованість по сплаті за газ відсутня, тому наявність арешту на будинок спадкодавця є безпідставною.
Аргументи учасників справи
Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, копію позову з додатками отримав 19 листопада 2024 року, відзив на позовну заяву не надано.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, неподання відзиву, у відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в загального позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи через систему «Електронний суд» шляхом скерування документів до електронного кабінету відповідача, копію позову представником отримано у приміщенні суду, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників провадження, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Статтею 30 ЦПК України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
Вимоги щодо підсудності дотримані.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, встановленими наступні фактичні обставини справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті місто Кривий Ріг, Дніпропетровська актовий запис про смерть № 708, що встановлено зі свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , видане Дзержинським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.12).
РодиннІ відносинИ позивача та покійного чоловіка підтверджується свідоцтвом про шлюб, відповідно до якого 23 липня 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис про шлюб № 258, після укладання шлюбу, позивач змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 . Також у паспорті позивача на 10 сторінці наявний штамп про укладання шлюбу 23 липня 1999 року з ОСОБА_2 (а.с.13,10).
Після смерті чоловіка, позивач звернулась до приватного нотаріуса КМНО Нянчур С.М. вчасно подала заяву про прийняття спадщини, про що нею був отриманий витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі за номером 46940364 від 01.03.2017 року (а.с.16).
Приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчур С.М. було видано постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії від 27 серпня 2024 року ОСОБА_1 , оскільки наявна заборона про відчуження майна (а.с.19).
Як встановлено із письмових матеріалів справи 30 січня 2002 року ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , з метою забезпечення позову про стягнення заборгованості за користуванням газом (а.с.20).
Мотивувальна частина
Позиція суду та застосовані норми права
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а відповідно до частини 4 цієї ж статті ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У справі, що розглядається, встановлено, що ОСОБА_1 , як спадкоємець ОСОБА_2 , не була залучена стороною провадження з примусового виконання ухвали Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 30 січня 2002 року і питання процесуального правонаступництва ОСОБА_1 після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який був боржником у вказаному виконавчому провадженні, не вирішувалось у судовому порядку.
При зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_1 посилається на порушення своїх як спадкоємця ОСОБА_2 , оскільки не має можливості успадкувати майно через накладений на нього арешт, посилаючись на статті 317, 321, 391 ЦК України та статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження», просить скасувати арешт, накладений у виконавчому провадженні на нерухоме майно, що належало спадкодавцю.
Встановлено, що заяву про заміну боржника у виконавчих провадженнях ОСОБА_1 не подавала.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
У суду відсутні відомості, що Позивач як спадкоємець після смерті свого чоловіка була залучена стороною виконавчого провадження, в межах якого був накладений арешт на майно, заяву про заміну боржника у виконавчому провадженні не подавала, отже ОСОБА_1 суд приходить до висновку, не є суб`єктом права на подачу такої скарги в порядку статті 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргою на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 30 січня 2002 року.
Законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту його порушеного права, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22; від 03 травня 2023 року у справі № 463/3251/22.
Підставами обтяження спірного майна у цій справі є ухвала Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 30 січня 2002 року.
Заборгованість по сплаті за газ відсутня, рішення суду, на виконання якого накладався арешт - виконано, тому наявність арешту на будинок спадкодавця є безпідставною.
Доказів невиконання рішення суду відповідач не надав, та не спростував безпідставність позовних вимог та , відповідно, не довів, що арешт спадкового майна наразі є правомірним.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Хоча спірний арешт був накладений на підставі ухвали суду, наразі позивачем доведено факт належності їй права на спірне майно, а підстави для застосування вказаного обтяження наразі відпали, оскільки виконавчий документ, який слугував підставою для накладення арешту, фактично виконано, стягувач отримав повне виконання рішення суду. Доказів протилежного відповідачем не надано.
Суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та зняття арешту з житлового будинку АДРЕСА_1 , та виключення його з опису, тому що накладення арешту порушує права позивача на вільне володіння майном.
Щодо судових витрат
За клопотанням позивача ОСОБА_1 судовий збір слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст.3-710, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 316-320, 321, 328, 386-393, 722 ЦК України, - суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «КРИВОРІЖГАЗ», третя особа: Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції про скасування арешту нерухомого майна- задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку в Дніпровському апеляційному суді шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено та підписано 30 січня 2025 року.
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_2 .
Суддя: О. В. Чайкіна