РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в:

16 травня 2024 року ОСОБА_3 звернувся в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що 25 липня 1981 року між ним та відповідачем був укладений шлюб.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року шлюб між ними розірвано.

За час перебування у шлюбі вони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 листопада 1991 року зазначена квартира була оформлена на відповідача.

Вказана квартира складається з трьох кімнат загальною площею 56,2 кв. метрів, з яких: 1 кімната - 18,6 кв. метрів, 2 кімната - 10,4 кв. метрів, 3 кімната - 12,7 кв. метрів, кухня - 5,8 кв. метрів, ванна кімната - 2,0 кв. метри, вбиральня - 0,9 кв. метрів, коридор - 5,1 кв. метрів, вбудована шафа - 0,7 кв. метрів.

Відповідно до наказу № 148 від 13 червня 2022 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 він був звільнений за віком з Збройних Сил України.

Враховуючи, що шлюб з відповідачем розірвано, вважає за доцільне встановити порядок користування кімнатами в квартирі, оскільки домовитись з відповідачем не можливо.

Просив суд ухвалити рішення, яким виділити йому в користування житлову кімнату площею 12,7 кв. метри, а відповідачу - житлову кімнати площею 10,4 кв. метри, місця загального користування та житлову кімнату площею 18,6 кв. метрів - залишити в загальному користуванні.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, підтримали викладене у відзиві на позовну заяву. Зазначили, що спірна квартира зареєстрована на праві власності за відповідачем. 22 вересня 2023 року в межах справи № 760/16358/22 вона звернулась із зустрічним позовом, в якій просила визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю. Зустрічний позов було прийнято до розгляду, таким чином в судовому порядку оспорюється належність квартири до спільного сумісного майна подружжя. Позивачу на праві власності належить 5/6 частини квартири АДРЕСА_2 . Інша 1/6 частина цієї квартири належала матері позивача, яка перед смертю у лютому 2024 року подарувала цю частину племінниці. Крім того, позивач зареєстрував частину майна, яке фактично було придбано на спільні сумісні кошти, на сторонню особу, а саме, ОСОБА_5 , з якою спільно проживає з 2020 року. Зокрема, ОСОБА_3 було долучено до справи № 761/19890/23 Протокол за пенсійною справою від 09 жовтня 2023 року щодо призначення йому пенсії, з якого вбачається, що останній проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Вважають, що позов заявлений з метою ускладнити життя відповідачу, оскільки позивач немає наміру проживати у спірній квартирі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач 25 липня 1981 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 6).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 листопада 1991 року зазначена квартира була оформлена на відповідача (а.с. 7).

Відповідно до технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат загальною площею 56,2 кв. метрів, з яких: 1 кімната - 18,6 кв. метрів, 2 кімната - 10,4 кв. метрів, 3 кімната - 12,7 кв. метрів, кухня - 5,8 кв. метрів, ванна кімната - 2,0 кв. метри, вбиральня - 0,9 кв. метрів, коридор - 5,1 кв. метрів, вбудована шафа - 0,7 кв. метрів (а.с. 8).

Позивач зазначає, що сторони не можуть домовитись про порядок користування спірною квартирою, тому він звернувся в суд з позовом.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідач заперечує проти заявлених вимог позивача, оскільки вважає, що спірна квартира є її особистою власністю. Зазначає про те, що в судовому порядку оспорюється належність спірної квартири до спільного сумісного майна подружжя.

Разом з тим, станом на день ухвалення рішення квартира АДРЕСА_1 є спільною власністю сторін, оскільки вона придбана останніми під час зареєстрованого шлюбу.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на покази свідків.

Свідок ОСОБА_6 у суді показав, що знає позивача та відповідача з 2004 року, він є чоловіком доньки сторін. Він проживав у квартирі АДРЕСА_1 з дружиною та сторонами з 2004 року. Сторони не проживають у квартирі з 2007 року. У 2024 році за рішенням суду його, дружину та дітей було виселено зі спірної квартири. Вважає, що запропонований позивачем порядок користування квартирою можливий.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що вона донька сторін. Проживала у спірній квартирі з 1991 року до літа 2024 року. Позивач з відповідачем також проживали у цій квартирі, а потім виїхали жити в будинку. Вважає, що запропонований позивачем порядок користування квартирою можливий.

Правовий висновок про застосування ч. 3 ст. 358 ЦК України під час розгляду справ про спори між співвласниками про визначення порядку користування житлом зробив Верховний Суд України в постанові від 17 лютого 2016 року по справі № 6-1500цс15.

У випадку коли добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками неможливо, такий порядок встановлює суд. При цьому слід враховувати, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна, співвласникам належить ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення у обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму, і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна в натурі для припинення права спільної сумісної власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників, якщо встановлений порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного із співвласників.

З матеріалів справи вбачається, що загальна площа квартири, що належить сторонам, складає 56,2 кв. метри, а житлова - 41,7 кв. метрів.

Позивач просить виділити собі у користування житлову кімнату площею 12,7 кв. метри, а відповідачу - житлову кімнати площею 10,4 кв. метри, місця загального користування та житлову кімнату площею 18,6 кв. метрів - залишити в загальному користуванні.

Суд вважає, що виділення сторонам цих кімнат відповідає вимогам закону, частці у спільному майні, не призведе до порушення житлових прав співвласників квартири, оскільки встановлення такого порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

У такому випадку, баланс інтересів співвласників при користуванні квартирою не порушить права відповідача.

За таких обставин, вимога позивача про виділ йому житлової кімнати площею 12,7 кв. метрів відповідає вимогам закону.

Суд вважає, що не є підставою для відмови в задоволенні позову посилання сторони відповідача на те, що у позивача є й інше місце проживання.

Право на виділ в користування кімнати співвласнику квартири закон не пов`язує з наявністю чи відсутністю у такого співвласника іншого житла.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1211 гривень 20 копійок судового збору.

Керуючись статтями 317, 319, 321, 358, 391 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273-279 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ) про встановлення порядку користування квартирою задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) у користування кімнату площею 12,7 кв. метри в квартирі АДРЕСА_1 , та виділивши ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ) у користування кімнату площею 10,4 кв. метри в квартирі АДРЕСА_1 ; іншу кімнату площею 18,6 кв. метри та місця загального користування - залишити в спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 27 січня 2025 року.

Суддя: