Справа № 576/86/24
Провадження № 2/576/6/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Сапона О.В.,

з участю секретаря Самойленко О.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Шосткинського районного нотаріального округу Сумської області Заруба О.В., про визнання недійсним спадкового договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, через свого представника адвоката Максименко Е.П. звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила суд визнати недійсним спадковий договір від 14.05.2019, укладений між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Глухівського міського нотаріального округу Сумської області Зарубою О.В. за реєстровим № 1173.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником частки квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої частки вказаної квартири є відповідачка ОСОБА_2 , яка в ній і проживала до виїзду до Польші. З початку 2017 року через хронічні хвороби та похилий вік у неї значно погіршився стан здоров`я, вона неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, стала потребувати сторонньої допомоги. Так як близьких родичів вона не має, погодившись на пропозицію відповідачкиОСОБА_2 , 14 травня 2019 року уклала з нею спадковий договір, який був посвідченийприватним нотаріусом Глухівського міського нотаріального округу Сумської області Зарубою О.В., за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалась виконувати встановлені договором її розпорядження, і в разі її смерті набуває право власності на належну їй на праві особистої власності частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Також вказувала, що погодилась на пропозицію відповідачки укласти цей договір, вважаючи, що за цим договором буде отримувати від неї допомогу яку потребувала, а саме у вигляді особистого догляду, приготування їжі, придбання продуктів харчування, оплати комунальних послуг. Проте в силу похилого віку, стану здоров`я, юридичної необізнаності вона помилилась, оскільки вважала, що укладала саме договір довічного утримання, за яким буде отримувати необхідну їй допомогу, як матеріальну, так і у вигляді особистого догляду, що відповідачка їй обіцяла.

Оскільки від відповідачки ОСОБА_2 жодної допомоги не було, вона вимушена була звернутися до Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Глухівської міської ради та 01.02.2022 уклала з ними договір про надання соціальних послуг. Оплату комунальних послуг, придбання ліків та продуктів харчування вона здійснювала та здійснює самостійно, за власні кошти.

У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 вона довгий час не виходила з квартири та не з ким не спілкувалась, таким чином не мала можливості встановити факт порушення її прав не маючи при собі самого договору, оскільки, після укладення договору відповідачка забрала у неї всі документи на квартиру, а сам договір вона на руки не отримувала. Після спливу проміжку часу зрозумівши, що договір ймовірно не виконується вона звернулася до ОСОБА_3 з проханням розібратися в ситуації, що ж саме повинна робити відповідачка відповідно до договору, оскільки всіх умов Договору вона не пам`ятала, а тому не могла вимагати їх виконання. 30.09.2023 в супроводі останньої вона звернулася до приватного нотаріуса Глухівського міського нотаріального округу Сумської області Заруби О.В. та отримала копію спадкового договору, який ОСОБА_3 їй зачитала, та зрозуміла, що її право порушено, та те, що вона помилилась в природі спадкового договору, бо вважала, що уклала договір, який має природу договору довічного утримання.

Також вказувала, що укладаючи із відповідачкою спадковий договір, вона мала намір на укладення договору довічного утримання, оскільки за віком та станом здоров`я потребує сторонньої допомоги. В той же час, за умовами укладеного спадкового договору на відповідачку не покладався жоден обов`язок щодо надання будь-якої, навіть мінімальної, допомоги за її життя, зважаючи на таку необхідність, через її вік та стан здоров`я. Під час укладання спірного спадкового договору, його зміст вона не читала, тому не усвідомлювала значення і умови договору. Вона має хронічні захворювання, потребує періодичного лікування, спостерігається у лікаря психіатра та має діагноз F 07,82 Розлад особистості та поведінки внаслідок хвороби, ушкодження та дисфункції головного мозку, потребує купівлі ліків та постійного стороннього догляду, що підтверджується медичною документацією, і саме на момент укладення спадкового договору вона помилилась щодо природи укладеного договору та результату його укладення, оскільки потребувала саме укладення договору довічного утримання. При цьому, вона не має у власності іншого житла та можливості отримувати допомогу від інших осіб, укласти договір довічного утримання, оскільки на підставі укладеного вищезазначеного спадкового договору її квартира знаходиться під забороною відчуження.

За таких обставин позивач, на підставі ст.ст. 203, 229 ЦК України просила суд позов задовольнити та визнати спірний спадковий договір недійсним.

19.01.2024, суд відкрив провадження у справі та з урахування обставин справи вирішив її розглядати у порядку загального позовного провадження.

16.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідачки ОСОБА_2 , в якому остання просила суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачкою не доведено та не надано доказів того, що на момент укладення оспорюваного спадкового договору вона помилялася щодо правової природи укладеного нею правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання його недійсним, оскільки, укладаючи цей договір, позивач усвідомлювала його істотні умови і правові наслідки його укладення. Зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину. Підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність. При цьому зазначивши, що саме позивачка ОСОБА_1 у травні 2019 року звернулася до неї з пропозицією щодо успадкування за нею належної їй частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом укладення спадкового договору, мотивуючи це тим, що у неї немає тут рідних та близьких, а її вона добре знає та довіряє їй, тому після її смерті буде кому її поховати за релігійними звичаями. На що вона погодилась та 14.05.2019 між нею та ОСОБА_1 було укладено спадковий договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Глухівського міського нотаріального округу Сумської області Зарубою О.В., якою, перед підписанням договору їм було роз'яснено всі права, задано велику кількість питань, що стосувалися правоздатності, дієздатності, захворювань, які могли б суперечити складенню договору, волевиявлення самої особи та ін. Також зазначила, що вона дійсно є власником іншої частини квартири, розташованої по АДРЕСА_2 , яку їй після укладення спадкового договору з власної ініціативи продав ОСОБА_4 , перед тим успадкувавши її від ОСОБА_5 , щоб в подальшому вона набула повноцінного права на квартиру та проживала в ній зі своєю сім`єю. Таким чином, як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_4 розпорядилися своїм майном добровільно, на своє бачення та розсуд. Ніякого умислу щодо посягання на їх власність шляхом обману вона не мала.

Також вказувала на те, що хоча умовами спадкового договору це і не передбачено, натомість вона з власної ініціативи добровільно допомагала позивачці, зокрема кожного року вона їздила за власний кошт на кладовище та прибирала могили її родичів, прибирала кімнату за її бажанням, засівала картоплею огород та обробляла його, допомагала продуктами харчування, за власні кошти купувала ліки, що підтверджується копіями чеків, викликала швидку медичну допомогу. Питання звернення ОСОБА_1 до КУ «Центр надання соціальних послуг» Глухівської міської ради щодо надання їй послуг це її особисте право та волевиявлення і до спадкового договору воно не має ніякого відношення.

Крім того зазначила, що згідно умов спірного спадкового договору, Відчужувач покладає на набувача слідуючі розпорядження. У разі смерті Відчужувача Набувач зобов`язана: організувати поховання за християнськими звичаями на кладовищі у м. Глухові та в цей же день організувати поминки, після спливу одного року після смерті Відчужувача, але не пізніше 6 місяців після спливу річного строку, встановити на її могилі надгробок, відзначити роковини смерті Відчужувача. Обов`язками Набувача є виконувати належним чином розпорядження Відчужувача. Тобто всі розпорядження відчужувача (позивачки) їй як набувачу ще пристоїть виконати та вони будуть виконані в повному обсязі з відповідними письмовими підтвердженнями. Отже умови спірного спадкового договору нею порушені не були, а відтак і прав ОСОБА_1 не порушено.

Також відповідачка заперечувала і твердження позивачки щодо неотримання нею на руки спірного спадкового договору після його укладення, оскільки після його підписання будучи вже в квартирі позивачка ОСОБА_1 сама віддала їй договір, пояснивши це тим, що може його загубити або покласти в таке місце, що потім не зможе згадати.

Просила врахувати її аргументи та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповіді на відзив відповідачки від позивача та пояснень третьої особи на відзив, до суду не надходило.

21.05.2024 до суду буди подані письмові пояснення на позовну заяву представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Моісеєнка В.В., в яких він повністю підтримав заперечення на позов, викладені відповідачкою у поданому нею відзиві на позовну заяву.

Також зазначив про відсутність підстав для визнання спадкового договору недійсним через ненадання позивачкою належних і допустимих доказів на підтвердження існування під час його укладення помилки, а саме, неправильного сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на формування її намірів та волевиявлення.

Вказував на те, що будь-яких належних та допустимих доказів того, що на час укладення оспорюваного спадкового договору позивачка мала намір укласти саме договір довічного утримання, і вважала, що укладає такий договір, нею не надано. Також не надано доказів і того, що позивачка потребувала стороннього догляду та її стан здоров`я був таким, що міг сприяти тому, що вона помилилась щодо суті договору. Всі докази, надані позивачкою стосуються періоду часу після укладення договору, а не на момент його укладення, як цього вимагають норми матеріального права та правові висновки судів. Сам лише факт досягнення позивачкою похилого віку не може свідчити про те, що на момент укладення оспорюваного спадкового договору вона помилялась щодо правової природи укладеного нею правочину, та існували обставини, які зумовлюють визнання його недійсним.

Оспорюваний спадковий договір укладено 14 травня 2019 року, та з позовом про визнання його недійсним позивачка звернулась лише у січні 2024 року, за спливом більше трьох років восьми місяців після його укладення. Протягом цього часу позивачка не пред`являла будь-яких претензій до відповідачки з привод у укладеного між ними спадкового договору.

Отже, фактично, ОСОБА_1 змінила наміри щодо розпорядження належним їй майном на випадок своєї смерті вже після укладення спадкового договору, що не може свідчити про помилку щодо правової природи договору під час укладення такого правочину.

Про наявність волевиявлення позивачки ОСОБА_1 щодо укладання даного спадкового договору свідчить власноручний підпис останньої у вказаному договорі, перед підписанням якого нотаріусом сторонам було роз`яснено всі права, задано велику кількість питань, що стосувалися правоздатності, дієздатності, захворювань, які могли б суперечити складенню договору, волевиявлення самої особи та інше.

Також зазначив, що відповідачка весь час допомагала позивачці, намагалася продовжувати надавати допомогу навіть після виїзду за кордон, куди вона виїхала з родиною у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської федерації на територію України, прохаючи свою матір ОСОБА_6 , яка залишалася у місті Глухові Сумської області допомагати ОСОБА_1 , однак, остання перешкоджала можливості надання їй допомоги з боку відповідачки, оскільки, не тільки не відкривала двері ОСОБА_6 , а і взагалі змінила замок на вхідних дверях, тим самим позбавила можливості матір відповідачки потрапити до квартири. На даний час, позивачка безкоштовно проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка на 1/2 належить відповідачці.

Жодних підтверджуючих доказів та обгрунтувань щодо порушення її прав по оспорюваному спадковому договору зі сторони відповідачки позивачкою не надано, відповідно і жодних порушень по даному спадковому договору зі сторони відповідачки не було.

Таким чином вважає вимоги позивачки необгрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Крім того вважає, що позивачкою пропущений строк позовної давності, в межах якого вона могла звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, а тому просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Максименко Е.П. позов підтримали в повному обсязі з підстав, що в ньому викладені та просили його задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Моісеєнко В.В. у задоволенні позову просив відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Шосткинського районного нотаріального округу Сумської області Заруба О.В в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, пояснень щодо позову не надала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Глухівською міською державною нотаріальною конторою Сумської області 02 жовтня 1995 року за р. № 1951. Власником іншої частки вказаної квартири є відповідачка по справі ОСОБА_2 , що сторонами не заперечується.

14 травня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Глухівського міського нотаріального округу Сумської області Зарубою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1173 (а. с. 13-14).

За умовами спадкового договору позивачка ОСОБА_1 , іменована в подальшому як відчужувач та відповідачка ОСОБА_2 як набувач, уклали цей договір, за яким відчужувач на випадок своєї смерті поклала на набувача такі розпорядження організувати поховання за християнськими звичаями на кладовищі у місті Глухові та в цей же день організувати поминки; після спливу одного року після її смерті, але не пізніше 6 місяців після спливу річного строку встановити на її могилі надгробок, відзначити роковини її смерті, і в разі їх виконання передає у власність набувача належне їй нерухоме майно частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а набувач зобов`язалася виконати ці розпорядження.

Пунктом 4.6 спадкового договору передбачено, що цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку відмови від добровільного розірвання однієї із сторін у судовому порядку.

14 травня 2019 року на підставі зазначеного спадкового договору накладено заборону відчуження щодо зазначеного в договорі нерухомого майна вказаної вище частки квартири, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 15).

Позивачка ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонеркою, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів праці, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 та посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 11-12).

З наданих ОСОБА_1 виписки з амбулаторної картки № 3424 від 19.12.2023 та довідки КНП СОР «Обласна спеціалізовна лікарня у м. Глухів № 540 від 07.11.2023 вбачається, що вона має низку захворювань, в тому числі з 2017 року спостерігається у лікаря психіатра з встановленим діагнозом F07,82 (Розлади особистості та поведінки внаслідок хвороби, ушкодження та дисфункції головного мозку, специфічний розлад розвитку рухової функції), потребує постійного стороннього догляду (а.с. 18-20).

01 лютого 2022 року ОСОБА_1 уклала договір про надання соціальних послуг з Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» Глухівської міської ради (а.с. 21-22).

За інформацією КУ «Центр надання соціальних послуг» Глухівської міської ради від 14.12.2023 ОСОБА_1 , 1935 р.н., яка мешкає за адресою АДРЕСА_2 , дійсно знаходилася на обліку у відділенні соціальної допомоги вдома територіального центру соціального обслуговування населення Глухівської міської ради, який в подальшому реорганізовано в Комунальну установу «Центр надання соціальних послуг» Глухівської міської ради,рішення від 24.12.2020 № 79, з 18.02.2010 року по 19.04.2021. Підставою для надання соціальної послуги догляд вдома у Комунальній установі «Центр надання соціальних послуг» Глухівської міської ради є заява про надання соціальних послуг ОСОБА_1 від 20.02.2022 та рішення про надання соціальних послуг №53 від 20.01.2022, видане управлінням соціального захисту населення Глухівської міської ради. В результаті комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб ОСОБА_1 був укладений договір про надання соціальних послуг від 01.02.2022. Соціальна послуга догляд вдома надається за рахунок бюджетних коштів з кількістю відвідувань 2 рази на тиждень. Соціальний робітник згідно індивідуального плану надає такі види послуг як допомога у веденні домашнього господарства, допомога у самообслуговуванні, внесення комунальних платежів. Згідно акту оцінки потреб, який був складений під час спілкування, встановлено, що ОСОБА_1 дітей немає. Зареєстрована та проживає за даною адресою одна (а.с. 23).

За період з 01.06.2023 по 30.11.2023 ОСОБА_1 нараховано пенсію у розмірі 24968,22 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 11.12.2023 № 4547 3750 8095 3516 (а.с. 16).

Також, відповідно до відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу від 11.12.2023 № 1804-23-02715 за період з 2 кварталу 2023 року по 3 квартал 2023 року ОСОБА_1 нараховувались та виплачувались соціальні та благодійні виплати: квітень 837,20 грн. соціальні виплати; травень 837,20 грн. соціальні виплати та 310 грн. благодійна, в тому числі гуманітарна допомога; червень 837,20 грн. соціальні виплати; липень 837,20 грн. соціальні виплати; серпень 837,20 грн. соціальні виплати та 195 грн. благодійна, в тому числі гуманітарна допомога; вересень 837,20 грн. соціальні виплати (а.с.17).

Позивачкою ОСОБА_1 також надано копії чеків на придбання ліків від 08.11.2023; 26.11.2023, 09.12.2023, 10.12.2023, копії квитанцій про оплату комунальних послуг за 2022- 2023 роки (а.с. 24, 26-34).

ВідповідачкоюОСОБА_2 на підтвердження надання допомоги позивачці ОСОБА_1 надані копії товарних чеків на придбання ліків від 17.04.2022, 09.07.2022, 27.09.2022, 08.11.2022, 12.11.2022, 29.11.2022, 15.12.2022, 01.03.2023, 15.03.2023, 16.03.2023, 23.03.2023, 19.04.2023, 31.05.2023, 16.06.2023, 27.11.2023 (а.с. 55-72).

Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пленум Верховного Суду України у пункті 28 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив судам, що спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК України.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

У той же час за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору.

Подібні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року у справі № 6-69 цс 14; від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-202 цс 15; від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2087 цс 15; від 16 березня 2016 року у справі № 6-93 цс 16, та постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 461/4980/17 (провадження № 61-44057 св 18), від 20 лютого 2019 року у справі № 462/1992/15-ц (провадження № 61-21435 св 18), від 20 березня 2019 року справа № 758/463/15-ц, (провадження № 61-48695 св 18), від 20 листопада 2019 року у справі № 308/3593/17 (провадження № 61-9531 св 19), від 24 червня 2020 року у справі № 405/2719/17 (провадження № 61-45189 св 18), від 18 грудня 2020 року у справі № 541/2898/16 (провадження № 61-12478 св 20) та від 13 липня 2022 року у справі № 643/744/20 (провадження № 61/374 св 22).

Тому суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , надані ними в судовому засіданні, щодо надання відповідачкою ОСОБА_2 матеріальної допомоги позивачці та догляду за останньою, оскільки це не має жодного значення для правильного вирішення спору щодо правовідносин, що виникли між сторонами відповідно до спадкового договору від 14.05.2019 року.

При цьому судом встановлено, що на момент укладання оспорюваного договору позивачціОСОБА_1 виповнилось 84 роки, дітей та близьких родичів вона немає, проживає сама, має невеликі доходи, які складаються з пенсії та соціальних виплат, тобто позивач є особою похилого віку, у силу якого потребує сторонньої допомоги та матеріальної допомоги. Крім того, позивачка страждає на ряд захворювань, в тому числі психічне (Розлади особистості та поведінки внаслідок хвороби, ушкодження та дисфункції головного мозку, специфічний розлад розвитку рухової функції), у зв`язку з чим неодноразово проходила лікування, потребує постійного стороннього догляду. З 18.02.2010 року по 19.04.2021 ОСОБА_1 знаходилась на обліку у відділенні соціальної допомоги вдома територіального центру соціального обслуговування населення Глухівської міської ради, який згідно рішення № 79 від 24.12.2020 реорганізовано в Комунальну установу «Центр надання соціальних послуг» Глухівської міської ради. 01 лютого 2022 року уклала договір про надання соціальних послуг з Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» Глухівської міської ради, що також підтверджує потребу у сторонньому догляді.

Вищезазначені обставини дають підстави для висновку про те, що укладаючи із відповідачкою спадковий договір, позивачка мала намір на укладення договору довічного утримання, оскільки за віком та станом здоров`я вона потребувала постійного стороннього догляду та матеріальної допомоги.

Тобто волевиявлення позивачкиОСОБА_1 не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором. Позивачка довела, що під час укладення спадкового договору діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідачка буде доглядати за нею, тобто помилялася щодо правової природи правочину, внаслідок чого він підлягає визнанню недійсним, а позов задоволенню.

В свою чергу представником відповідачки також було заявлено клопотання про застосування позовної давності та з цих підстав відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Спірний спадковий договір, про наявність якого позивач була обізнана з моменту його укладення, укладено 14 травня 2019 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Також, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, який неодноразово був продовжений, введенний Указом Президента України воєнний стан на території України, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Вимогами статті 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Таким чином із відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню 1211 грн 20 коп. понесених позивачкою витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247-279, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , до ОСОБА_2 , проживаючої по АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Глухівським МРВ УМВС України в Сумській області 18 серпня 2000 року, третя особа приватний нотаріус Шосткинського районного нотаріального округу Сумської області Заруба О.В., про визнання недійсним спадкового договору - задовольнити.

Визнати недійсним спадковий договір від 14 травня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Глухівського міського нотаріального округу Сумської області Зарубою О.В. за реєстровим № 1173.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме 1211 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складений та підписаний 29.01.2025 р.

Суддя Глухівського міськрайонного суду О.В. Сапон