Справа № 682/2721/24
Провадження № 2/682/77/2025
21 січня 2025 року
Славутський міськрайонний суд
Хмельницької області в складі:
головуючої судді Мотонок Т.Я.,
за участю секретаря судових засідань Придачук Г.Л.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Маринюка С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Славута цивільну справу № 682/2721/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Маринюк Сергій Олександрович, до ОСОБА_2 , про встановлення факту неприйняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,
До суду надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Маринюк С.О, до ОСОБА_2 , про встановлення факту неприйняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.
В обґрунтування поданого позову вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , який був зареєстрований в АДРЕСА_1 , разом з ним на день його смерті була зареєстрована відповідач дочка ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з в т.ч. житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки.
Позивачка та відповідачка, які є дочками померлого, являються спадкоємцями за законом, а відповідачка ОСОБА_2 , хоч і була зареєстрована разом з спадкодавцем на день його смерті, але фактично не проживала, до матеріалів спадкової справи не додала документів, що підтверджують її родинні відносини з спадкодавцем, інших спадкоємців першої черги немає, тому позивач є єдиною спадкоємицею, яка претендує на спадщину.
06.11.2024 до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог від представника позивача ОСОБА_4 , яка прийнята судом.
Ухвалою суду від 07.11.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.12.2024.
02.12.2024 підготовче судове засідання у справі закрито та призначено судовий розгляд на 21.01.2025.
21.01.2025 позивач ОСОБА_1 підтримала поданий позов. Додатково повідомила, що вона з 2013 року доглядала свого батька ОСОБА_3 до дня його смерті. В неї з її сестрами, в тому числі і з ОСОБА_2 , була усна домовленість про те, що після смерті батька вона успадкує належне йому майно. До своєї смерті батько скласти заповіт не встиг. ОСОБА_2 , її молодша сестра, хоч і була зареєстрована разом із батьком, однак з ним не проживала. Після закінчення школи вона вийшла заміж та переїхала до іншого міста, де і проживає та зареєстрована на даний час. Таким чином, ОСОБА_2 не є спадкоємицею після смерті батька ОСОБА_3 , у зв`язку із чим ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на спадкове майно.
Представник позивача, адвокат Маринюк С.О., подану заяву підтримав з викладених у ній підстав. Зазначив, що реєстрація місця проживання разом із спадкодавцем не свідчить про прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_2 із спадкодавцем не проживала, що підтверджується матеріалами справи. Оскільки ОСОБА_2 спадщину після смерті батька не приймала, його єдиною спадкоємицею є позивач ОСОБА_1 . Оскільки нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину, належним способом захисту є визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась та про причини неявки не повідомила, відзив на позов не надала.
Враховуючи наведені обставини протокольною ухвалою суду від 21.01.2025 було постановлено здійснювати заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що батько позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 6).
Відповідачка ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріуса не зверталась, свідоцтва про право на спадщину за законом не отримувала.
Згідно відповіді нотаріуса від 04.10.2024 № 254/01-16, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину ще на частки житлового будинку та земельної ділянки, оскільки ОСОБА_2 , яка на день смерті спадкодавця була зареєстрована разом із ним, також є спадкоємцем першої черги, у зв`язку із чим позивачці рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту неприйняття спадщини ОСОБА_2 (а.с. 30).
Так, за даними довідки Виконавчого комітету Славутської міської ради № 2127/26-13, яка наявна у матеріалах спадкової справи, померлий ОСОБА_3 , 1939 р.н., був зареєстрований станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 , разом з: ОСОБА_1 , 1964 р.н., ОСОБА_5 , 2002 р.н., ОСОБА_6 , 1986 р.н. ОСОБА_2 , 1981 р.н. (а.с. 49).
З Акту квартального комітету № V від 06.11.2024 № 92 слідує, що сестра ОСОБА_1 , 1964 р.н., ОСОБА_2 , 1981 р.н., яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою не проживає з 2011 року, не приймала участі в лікуванні і похованні батька, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 35).
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, судом враховується наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
У частинах 1 та 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно до статей 1268 - 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст. 1273 ЦК).
Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну (ч. 2 ст. 1275 ЦК).
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.
Крім того, право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Таким чином, державна реєстрація у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.
З наведеного вище вбачається, що позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви у строк до шести місяців з часу відкриття спадщини.
Відповідач ОСОБА_2 на час смерті батька ОСОБА_3 з останнім постійно не проживала, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріуса заяву про прийняття спадщини не подавала, а тому вона є такою, що не прийняла спадщину.
Наявність реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2 у будинку, в якому на час смерті проживав ОСОБА_3 , не свідчить про визнання відповідача такою, що прийняла спадщину, оскільки згідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, для цього необхідно встановлення саме постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, що в даному випадку відсутнє.
Отже, враховуючи, що спадкоємець ОСОБА_2 не прийняла спадщину, тому спадкове майно, належне спадкодавцю має перейти у власність спадкоємця ОСОБА_1 .
При цьому суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги щодо встановлення факту неприйняття ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилась після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки такий факт ніким із учасників справи не оспорюється, а окреме, самостійне вирішення цієї вимоги не є в даному випадку ефективним способом захисту прав позивач, оскільки, як неодноразово зазначав Верховний Суд, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Верховного суду у справі 641/3893/20 від 26.07.2023).
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 .
Судові витрати у вигляді судового збору позивача не бажає стягувати із відповідачки.
Керуючись ст. 12, 13, 76, 263- 265, 280-289 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 ;
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено: 28.01.2025.
Суддя Мотонок Т. Я.