провадження №: 2/752/322/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2025 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в особі начальника Дзядевич Л.В., звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовомдо ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування позову представник ГУ ПФУ в м. Києві зазначає, що у них на обліку перебувала громадянка ОСОБА_1 , яка отримувала пенсію за вислугу років, як працівник охорони здоров`я. 30.10.2018 відповідач звернулась до Управління про «переведення до працюючих». Управлінням було встановлено, що відповідач відповідно до запису № 22 в трудовій книжці була зарахована з 03.09.2018 на посаду викладача хірургічних дисциплін Вищого Київського медичного коледжу, робота на якій дає право на пенсію за вислугою років відповідно до Постанови КМУ № 909. У зв`язку із працевлаштуванням відповідача на посаду, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років, Управлінням було припинено виплату пенсії та розраховано суму надміру отриманих відповідачем без правових підстав коштів (пенсії).

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у розмірі 10023,91 та судовий збір.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.11.2021 року відкрито провадження у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористалася своїм правом та направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

У січні 2022 відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві.

Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 17.10.2017 ОСОБА_1 звернулась до Правобережного обєднання управління ПФУ у м. Києва із заявою про призначення/перерахунок пенсії.

На обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебувала громадянка ОСОБА_1 , яка отримувала пенсію за вислугу років, як працівник охорони здоров`я.

Відповідно до ч.2 п. 21 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-1V (далі - Закон № 1058) особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається пенсія за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ.

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст.7 Закону № 1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права па пенсію. При ньому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до п. 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13- 1 (далі - Порядок №22) пенсії за вислугу років призначаються у ризі звільнення з роботи, що дає право на неп вид пенсії. У розі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яки дає право на неп вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

30.10.2018 року Відповідач звернулась із заявою до Управління про «переведення до працюючих».

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Постанова КМУ № 909).

Управлінням було встановлено, що Відповідач, відповідно до запису № 22 в трудовій книжці, була зарахована з 03.09.2018 року на посаду викладача хірургічних дисциплін Вищого Київського медичного коледжу, робота на якій дає право на пенсію за вислугою років відповідно до Постанови КМУ № 909.

У зв`язку з працевлаштуванням Відповідача на посаду, робота па якій дає право на пенсію за вислугу років, Управлінням було припинено виплату пенсії та розраховано суму надміру отриманих Відповідачем без правових підстав коштів (пенсії). Відповідно до довідки Управління про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії № 3588 від 21.10.2021 ця сума склала 11737,79 гри. за період з 03.09.2018 по 28.02.2019 року.

Управлінням, з метою досудового врегулювання спору, було направлено Відповідачу лист від 22.02.2019 № 37216/04, яким було запропоновано сплатити суму боргу в добровільному порядку.

Банківською установою 21.03.2019 на рахунок Управління було повернуто кошти у сумі 1 713,88 коп.

Управлінням, з метою досудового врегулювання спору, було направлено Відповідачу листи від 03.04.2019 № 69340/04 та від 20.08.2021 № 2600-0504-8/134425, яким було повідомлено про залишок невідшкодованої суми коштів (пенсії) у розмірі 10023,91 грн. та запропоновано сплатити суму боргу в добровільному порядку, проте даний лист був Відповідачем проігнорований та, безпідставно отримані бюджетні кошти у розмірі 10023,91 гри., повернуті Відповідачем не були.

Згідно листів ГУ ПФУ в м. Києві № 37216/04 від 22.02.2019, № 69340/04 від 23.04.2019 позивач повідомив відповідача про надмірно виплачені кошти в розмірі 10023,91 грн.

Відповідно до ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Так, ст. 2 доповнено частиною другою згідно із Законом № 2505-IV від 25.03.2005 року; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3475-IV від 23.02.2006 року, № 1194-VII від 09.04.2014 року, № 901-VIII від 23.12.2015 року, № 2509-VIII від 12.07.2018 року, № 1150-IX від 28.01.2021 року, № 1810-IX від 19.10.2021 року.

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Доказів недобросовісності в діях відповідача перед судом не доведена.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08.04.2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15.09.2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер?їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Крім того, суд зауважує, що в підтвердження вимог Відповідачем надано Довідку про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії за період з 03.09.2018 по 28.02.2019 № 3588, однак, така довідка не підтверджує факт виплати пенсії та/або перерахування Позивачем будь-яких коштів на мій рахунок.

Зазначена довідка не є належним доказом підтвердження будь-якої заборгованості в будь-якому розмірі.

Так, згідно статті 9 Закону України «Бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій с первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Національного банку, від 30.12.1998 №566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо не неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису).

Таким чином, належним та допустимим доказом факту існування заборгованості за переплату пенсії с первинний документ, а саме: виписка з рахунку, яка підтверджує рух коштів.

Надана Позивачем Довідка не є документом. який посвідчує реальність вимог Позивача, оскільки такий документ не відповідає вимогам встановленим до первинних документів визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Надана Довідка не підтверджує факт нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 за вказаний період, - не підтверджує факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів в будь-якому розмірі в будь-яку дату, з будь-яких підстав.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що доказів, які підтверджують недобросовісну поведінку з боку відповідача, сторона позивача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не надало, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є необґрунтованими та безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 258-259 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Ю.Ю. Мазур