РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1144/24

Провадження № 2/293/42/2025

23 січня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої смертю особи,-

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВУ

31.07.2024 ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , за змістом якого просить стягнути з ОСОБА_4 свою користь моральну шкоду завдану смертю особи в розмірі 119 600 гривень та судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що 16.12.2023 близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський», в напрямку с-ща Черняхів, на 166 км вказаної авто дороги, в с. Піщанка Житомирського району Житомирської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля поза межами пішохідного переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події.

За фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003767.

Постановою від 30.04.2024року слідчого СВ Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003767 від 16.12.2023, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Посилаючись на норми ст. 23, 1187, 1167 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану їй смертю матері ОСОБА_5 джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 119600грн.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №293/1144/24 передана на розгляд судді Збаражського О.М.

01.08.2024 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження по справі №293/1144/24, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.09.2024.

19.09.2024 до суду надійшов відзив на позов.

19.9.2024 ухвалою суду, яка в порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 21.10.2024.

24.09.2024 до суду надійшла відповідь на відзив.

21.10.2024 справа не розглядалась у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому провадженні, підготовче засідання відкладено на 19.11.2024.

19.11.2024 справа не розглядалась у зв`язку із відключенням електроенергії, підготовче засідання відкладено на 18.12.2024.

18.12.2024 ухвалою суду підготовче провадження закрито, судовий розгляд справи по суті призначено на 23.01.2025.

23.01.2025 в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2 та Кінзерська Н.В. позов не визнали з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

У судовому засіданні 23.01.2025, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

В ході розгляду справи встановлено, що 16.12.2023 близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський», в напрямку с-ща Черняхів, на 166 км вказаної автодороги, в с. Піщанка Житомирського району Житомирської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля поза межами пішохідного переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Піщанка Житомирського району Житомирської області у віці 76 років, про що 19.12.2023 складено актовий запис №4075 (а.с.11).

Згідно довідки про причину смерті форми №106/о №1889, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті: тупа сукупна травма тіла (а.с. 12).

За фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003767. Постановою від 30.04.2024 слідчого СВ Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003767 від 16.12.2023, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.9-10).

Вказаною постановою встановлено, що в діях водія ОСОБА_4 автомобіля «Fiat Doblo» р/н НОМЕР_1 з технічної точки зору, невідповідностей дій технічним вимогам п. 12.2, 12.3. Правил дорожнього руху не вбачається. Відповідно до фактичних даний встановлених при проведенні слідчого експерименту від 21.02.2024 за участі свідка ОСОБА_4 в діях водія автомобіля «Fiat Doblo» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 з технічної точки зору, не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, а отже у наведеній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_4 відповідно до вимог вище зазначених пунктів Правил дорожнього руху не перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 застрахована АТ «Страхова компанія «СК «Перша» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №214217565 від 16.12.2023 (а.с.16).

02.01.2024 ОСОБА_3 через свого представника звернулась до ПАТ «Страхова компанія» «Перша» із заявою про виплату страхового відшкодування заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди пов`язане із моральною шкодою в розмірі 80400грн (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 є матір`ю позивачки ОСОБА_3 (а.с.13).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

За положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 виснувано, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Згідно із правовою позицією, яка відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19, абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

У даному випадку позивач зазначила, що пережиті нею моральні переживання та страждання зумовлені тим, що внаслідок ДТП у неї загинула близька людина її мати ОСОБА_5 , яка була її опорою та підтримкою в житті, що спричинило порушення її звичного способу життя.

Як встановлено розглядом справи, 16.12.2023 близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський», в напрямку с-ща Черняхів, на 166 км вказаної авто дороги, в с. Піщанка Житомирського району Житомирської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля поза межами пішохідного переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події.

Постановою від 30.04.2024 слідчого СВ Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003767 від 16.12.2023, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

За змістом статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Якщо моральна шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно положення статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №461/8496/15-ц суд зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18 Верховний Суд зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Розглядом справи не встановлено, що мала місце груба необережність потерпілої, оскільки у постанові про закриття кримінального провадження не встановлено, що пішохід ОСОБА_5 порушила правила дорожнього руху та внаслідок цих дій сталась дорожньо-транспортна пригода. Разом з тим, за результатами проведеної судово-токсикологічної експертизи встановлено, що в сечі трупа ОСОБА_5 виявлений етиловий спирт у концентрації 1,03%0, що вказує на те, що постраждала вжила алкоголь.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення з відповідача, суд також враховує, що пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2020 по справі № 752/17832/14-ц наголосила, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, 12.07.2007).

Як встановлено судом, ОСОБА_3 завдано моральну шкоду, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть її матері, порушенням укладу життя позивача. Моральна шкода позивачу завдана смертю матері, що спричинила та буде спричиняти протягом усього життя позивача їй душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті матері, у житті позивача неможливо. За наслідками смерті матері позивач позбавлена моральної підтримки з боку померлої в майбутньому.

Матеріали справи свідчать про те, що причиною загибелі матері позивача було потрапляння під автомобіль внаслідок її особистої недбалості, необережного поводження на дорозі, однак ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, як володільця джерела підвищеної небезпеки. Матеріали справи не містять, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблої.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги обставини смерті ОСОБА_5 , що настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, водночас, відповідачем не доведено, що смерть ОСОБА_5 сталася за обставин непереборної сили або умислу загиблої; позивач втратила близьку та рідну людину, що дійсно завдало їй моральної шкоди в зв`язку з втратою звичних життєвих зв`язків, тому суд вважає розумним та обґрунтованим розміром моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача, визначити в розмірі 119600грн, на користь позивача, якій інша людина не зможе замінити матір.

Посилання ОСОБА_4 на те, що матеріали справи не містять доказів його протиправної поведінки, причинно-наслідкового зв`язку між його діями та виникненням дорожньо-транспортної пригоди, глибини і тривалості моральних страждань позивача, тяжкості вимушених змін у житті і суспільних стосунках суд вважає безпідставними, адже факт загибелі матері позивача є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань її дітей, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самої потерпілої не є підставою для відмови у захисті порушеного права. Власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, чого за обставин цієї справи не встановлено.

Суд також ставиться критично до заперечень представників відповідача про те, що позивач не має права на відшкодування моральної шкоди завданої смертю ОСОБА_5 , у зв`язку із тим, що слідчий не визнала позивача потерпілою в установленому законом порядку, оскільки із дослідженої в судовому засіданні постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 допитувалась слідчим під час проведення досудового розслідування в статусі потерпілої. Крім того, положеннями ч. 2 ст. 1168 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Оскільки позивач є донькою загиблої, тому має безумовне право на відшкодування шкоди завданої смертю її матері.

Щодо стверджень відповідача про відсутність законних підстав для відшкодування моральної шкоди саме відповідачем, адже позивач як потерпіла звернулась до страховика та одержала відшкодування в повному обсязі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 04 липня 2018 по справі №755/18006/15-ц, від 14.12.2021 по справі №147/66/17, від 03 жовтня 2018 по справі №760/15471/15-н) підтвердила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

У даній справі заявлено вимоги поза межами ліміту страхового відшкодування, адже, позовні вимоги позивача заявлено виключно в розмірі різниці між фактичним розміром моральної шкоди і страховою виплатою моральної шкоди, з розрахунку 200000 грн (величина моральної шкоди) - 80400 грн (страхове відшкодування моральної шкоди) = 119600 грн (різниця між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі через призму заявлених позовних вимог, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи в розмірі 119600грн. є обґрунтованими та доведені належними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, а її позовні вимоги задоволено повністю, тому суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави належить стягнути судові витрати у розмірі 1211,20 грн., згідно ст. 141 ЦПК України.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20000грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правову допомогу до позовної заяви долучено: витяг з договору про надання професійної правничої допомоги №Ж1186/Д302367 від 27.12.2023, укладений між адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» та ОСОБА_3 (а.с.18), додаток до договору №Ж1186/Д302367 від 18.07.2024, згідно якого плата за надані адвокатським об`єднанням послуги пов`язані з судовим вирішенням спору щодо відшкодування шкоди становить 2000 грн. за 1 годину; детальний опис робіт (наданих послуг) від 24.07.2024, згідно якого загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги клієнту склала 6 годин, загальною вартістю 12000грн., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги Ляшенко С.К.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Як вбачається із доданого до позову детального опису робіт від 24.07.2024, сума витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем склала 12000грн. Крім того, представник позивача взяв участь в одному судовому засіданні.

Представники відповідача заперечували щодо задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не надано до позову договору на правничу допомогу, акту приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат.

Однак, суд критично оцінює такі заперечення, оскільки в матеріалах справи міститься достатньо доказів на підтвердження надання адвокатом Заставним Р.А. правничої допомоги ОСОБА_3 , а тому такі заперечення є необґрунтованими та безпідставними.

Водночас, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи (справа є нескладною, невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 5000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, заподіяну внаслідок смерті особи, в розмірі 119600 (сто дев`ятнадцять тисяч шістсот) грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

адреса проживання:

АДРЕСА_1

РНОКПП: НОМЕР_3

Відповідач:

ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ,

РНОКПП: НОМЕР_4

Повне рішення складено та підписано 29.01.2025.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ