ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/47/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін у м.Тернополі цивільну справу №607/10075/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2024 року, ухвалене суддею Кунець Н.Р., повний текст якого складено 07 жовтня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

03.05.2024 ОСОБА_3 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 09.06.2011 між нею та відповідачем ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. Сімейне життя у них з відповідачем не склалось, у зв`язку із чим вони з лютого 2024 року разом не проживають. За час перебування у шлюбі вони з відповідачем набули у власність автомобіль марки BMW 535D, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль марки ВАЗ 210700-20, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , які були зареєстровані за відповідачем ОСОБА_4 . Враховуючи, що згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності між нею з відповідачем не досягнуто, позивачка вважає, що такий спір, відповідно до ст.71 СК України, має бути вирішено судом.

З огляду на вищенаведене позивачка просила суд:

- виділити у особисту приватну власність ОСОБА_4 автомобіль марки BMW 535D, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль марки ВАЗ-210700-20, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за частки ринкової вартості автомобіля марки BMW 535D, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 209500 грн та автомобіля марки ВАЗ 210700-20, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 у розмірі 37000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2024 року позов задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частини транспортного засобу марки BMW 535D, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_5 в розмірі 183140 (сто вісімдесят три тисячі сто сорок) гривень, а також компенсацію вартості частини транспортного засобу марки ВАЗ-210700-20, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_6 , в розмірі 37000 (тридцять сім тисяч) гривень.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , не оскаржуючи рішення суду в частині поділу автомобіля марки BMW 535D, просить скасувати оскаржуване рішення суду лише в частині стягнення з нього компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу марки ВАЗ-210700-20, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_6 , в розмірі 37000 (тридцять сім тисяч) гривень, оскільки вважає, що суд першої інстанції не надав вірної оцінки тій обставині, що вказаний автомобіль був відчужений за час перебування сторін у шлюбі, що також визнала позивачка.

Крім того, вказує, що відповідач звернувся до Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру (РСЦ ГСЦ) МВС в Тернопільській області із заявою про зняття такого транспортного засобу з обліку у зв`язку з вибракуванням (списанням) транспортного засобу в цілому та подальшою утилізацією, оскільки цей автомобіль був у ДТП та фактично перебуває у не придатному для використання стані, а тому не може бути предметом поділу, однак суд даній обставині також не надав належної оцінки.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. п. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 , виданого повторно 18.04.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 09.06.2011 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про, що складено актовий запис №658.

Як вбачається з листа РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області № 31/19-Б-70аз від 22.04.2024, згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час (в тому числі за період з 09.06.2011 по даний час) зареєстровані наступні транспортні засоби наступних марок:

- BMW 535D, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2993 см.куб, вид палива дизель, кузов НОМЕР_5 , дата реєстрації 23.05.2022;

- ВАЗ 210700-20, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1451 см.куб., вид палива бензин-газ, кузов НОМЕР_6 , дата реєстрації 16.05.2015.

Відповідно до висновку судового експерта Мазура М.С. № 80/24 від 03.07.2024 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, згідно заяви-звернення ОСОБА_4 , ринкова вартість КТЗ «BMW 535d, 3.0 285HP АТ (Е60)», р.н. НОМЕР_1 на час проведення експертизи при зовнішньому візуальному обстеженні (без проведення необхідних технологічних-інструментальних; діагностичних дефектовок деталей/механізмів/вузвіл/агрегатів і вимірів) приймається рівною «У» = 366280 грн.

Вказана вартість транспортного засобу BMW 535D, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , сторонами у справі визнається та не оспорюється.

Згідно висновку про вартість майна від 26.04.2024, складеного оцінювачем ТОВ «ЗАХІД-ЕКСПЕРТ» ОСОБА_6 , ринкова вартість транспортного засобу ВАЗ 210700-20, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1451 см.куб., вид палива бензин-газ, кузов НОМЕР_6 , становить 75000 грн, без ПДВ.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вартість транспортних засобів «ВАЗ 210700-20», р.н. НОМЕР_2 , та «BMW 535d», р.н. НОМЕР_1 , становлять 75 000 грн та 366 280 грн відповідно, тому з відповідача на користь позивачки в якості компенсації за 1/2 часток вказаних автомобілів слід стягнути половину їх вартості.

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частинами 1 та 2 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій статті 368 ЦК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно з частиною першою статті 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до змісту статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічне положення закріплене в частині другій статті 372 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц та застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 №125/2157/19.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що відповідач не надав жодних доказів відчуження спірного транспортного засобу марки ВАЗ-210700-20, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_6 , оскільки як вбачається з листа РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області № 31/19-Б-70аз від 22.04.2024, згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час (в тому числі за період з 09.06.2011 по даний час) зареєстрований транспортний засіб марки ВАЗ 210700-20, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1451 см.куб., вид палива бензин-газ, кузов НОМЕР_6 , дата реєстрації 16.05.2015.

При цьому відповідачем також не надано доказів непридатності до використання вказаного автомобіля, його дійсного технічного стану, висновків щодо проведеного огляду транспортного засобу, які б могли свідчити про неможливість його використання чи іншу вартість автомобіля, аніж тої, яка заявлена позивачкою.

Колегія суддів погоджується також і з висновком місцевого суду про те, що сам факт подання позивачем до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (Філія ГСЦ МВС) заяви про зняття такого транспортного засобу з обліку, у зв`язку з вибракуванням (списанням) транспортного засобу в цілому та подальшою утилізацією не є належним підтвердженням офіційної утилізації транспортного засобу ВАЗ 210700-20, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Згідно з ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.375, 367, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу марки ВАЗ210700-20, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_6 в розмірі 37000 (тридцять сім тисяч) гривень залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 січня 2025 року.

Головуючий

Судді