Справа № 234/6361/21
Провадження № 2/202/401/2025
29 січня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Пеки Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -
19 травня 2021 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.
10.04.2021року він надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 200 000 гривень, зі сплатою відсотки в розмірі 50% в місяць, зі строком повернення до 24.04.2021 року, що підтверджується відповідною розпискою.
Після 12.05.2021 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення боргу але він йому і повідомив, що не може повернути мені борг та збирається на заробітки.
Протягом всього часу, з 12.05.2021року позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути гроші. Дані обставини змушують позивача звернутися до суду
Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму неповернутої позики в розмірі 233 000 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 16 500 гривень, відсотки за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 112 000 гривень, судовий бір в розмірі 3615,00 гривень, а всього стягнути 365 115,00 грн.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.
Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням голови Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 25 липня 2023 року № 747/0/15-23 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Краматорського міського суду Донецької області» змінено з 07 серпня 2023 року територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Водночас згідно з цим рішенням Вищої ради правосуддя Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська належить продовжити розгляд справ, які надійшли до 06 серпня 2023 року включно на розгляд цього суду у порядку, визначеному частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 15 березня 2022 року № 8/0/9-22.

Отже, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська, що узгоджується з позицією Ради суддів України, викладеною у рішенні від 17.08.2023 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 грудня 2023 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Ісаєву Д.А., ухвалою якої від 07 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Справа перебувала у провадженні судді Кіблицької (Ісаєвої) Д.А.

Розпорядженням керівника апарату Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2024 року за №83 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Кіблицької Д.А.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2024 року справа розподілена судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 10 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до провадження з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви, яка надійшла до суду 27 листопада 2024 року просив суд розглядати справу за відсутності позивача та задовольнити позовні вимоги з наведених в позові підстав.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повістки рекомендованим повідомленням про вручення, яке ним отримано. Заяв та клопотань не надійшло. Відзиву не надав. Враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 березня 2021 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) був укладений Договір позики, відповідно якого останній отримав грошові кошти в розмірі 15000,00 гривень, під 50% в місяць, з терміном повернення до 12.04.2021 року, з 13.04.2021 року зі сплатою відсотків в розмірі 80%, що підтверджується розпискою (а.с.7).

10 квітня 2021 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) був укладений Договір позики, відповідно якого останній отримав грошові кошти в розмірі 200 000,00 гривень, під 50% в місяць, з терміном повернення до 24.04.2021 року. В разі своєчасного не повернення боргу позичальник зобов`язується з 25.04.2021 року виплачувати відсотки в розмірі 50% щомісячно, що підтверджується розпискою (а.с.8).

12 квітня 2021 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) був укладений Договір позики, відповідно якого останній отримав грошові кошти в розмірі 18 000,00 гривень, під 50% в місяць, з терміном повернення до 12.05.2021 року. В разі своєчасного не повернення боргу позичальник зобов`язується з 13.05.2021 року виплачувати відсотки в розмірі 80% щомісячно, що підтверджується розпискою (а.с.9).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

З наявної в матеріалах справи копій розписок від 12.03.2021 року, 10.04.2021, 12.04.2021 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг позивачу ОСОБА_1 , відповідно до:12.04.2021року, 24.04.2021 року, 12.05.2021 року

Судом враховується, що розписки містять в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача ОСОБА_2 .

Отже, вказані розписки містять в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк.

Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано копії розписок від: 12.03.2021 року; 10.04.2021 року; 12.04.2021 року .

Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання ОСОБА_2 боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 .

Належних доказів, які б спростовували позовні вимоги відповідачем суду не надано.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання свого зобов`язання та повернення суми коштів позивачу, то враховуючи викладене, суд доходить висновку що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача основний борг за розписками в розмірі 233 000,00 грн. (15000,00 грн. + 200000,00 грн. +18000,00 грн.)

Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині стягнення відсотків за користування коштами відповідно в розмірі в розмірі 16500 грн. 00 коп. та за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 112000,00 грн., то суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3615 грн. 00 коп.

Керуючись: ст. ст. 15, 16, 202, 207, 526, 541, 545, 610, 626, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 78, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення суми боргу- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованість за договорами позики в розмірі 361 500,00грн. (Триста шістдесят одна тисяча п`ятсот) гривень, з яких: неповернена позика в сумі 233 000,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 16500 гривень, відсотки за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 112 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий бір в розмірі 3615,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст складено 29.01.2025 року.

Суддя Л.П. Слюсар