Провадження № 22-з/801/11/25
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,
з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гребенюк Валентин Олександрович, про ухвалення додаткового рішення
Короткий зміст вимог
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_1 нерухомим майном (житлом), а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її у квартиру та зобов`язання ОСОБА_2 надати доступ до квартири та передати ключі до вхідних дверей зазначеної квартири. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2422,40 грн судового збору.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 333,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Вінницького апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 03 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2024 року - без змін.

17 січня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гребенюк В. О. подав до Вінницького апеляційного суду заяву, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 8000,00 грн.

Заява мотивована тим, що постановою Вінницького апеляційного суду від 03 грудня 2024 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2024 року залишено без змін. Проте, питання про розподіл судових витрат, що понесені позивачем на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, суд не вирішив. Вказує, що розмір понесених витрат позивача становить 8000,00 грн, що підтверджується детальним описом робіт від 03.12.2024; актом прийому-передачі наданих послуг та квитанцією №34/24.

Враховуючи всі вищевикладені обставини, позивач вважає, що нею було подано достатньо доказів, що підтверджують співрозмірність заявлених витрат на правову допомогу з наданими їй юридичними послугами адвоката, отже її вимоги про розподіл судових витрат є обґрунтованими та законними.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив зменшити розмір стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гребенюк В. О. в судове засідання не з`явилися, адвокат подав заяву, в якій просить розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення без участі позивача та її представника, вимоги, викладені у заяві підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

У ч. 4 ст. 270 ЦПК України зазначено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, а відтак суд розглядає питання про ухвалення додаткового рішення у справі у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення відповідача Петренка В. В. дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що заява підлягає частково задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Як вбачається із матеріалів справи позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив судові витрати покласти на відповідача.

Так, представником позивача адвокатом Гребенюком В. О. відповідну заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу було зроблено до закінчення судових дебатів і саму заяву з додатками подано у визначений законом строк.

Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Адвокатом Гребенюком В. О. на підтвердження понесених витрат було надано договір про надання правничої допомоги від 09.11.2024 (а.с. 139), відповідно до п. 4.1 якого сторони погодили, що за послуги даного договору замовник сплачує виконавцю гонорар, який встановлюється сторонами за домовленістю. Оплата здійснюється після підписання сторонами акту прийому-передачі правової допомоги.

Також представником позивача надано детальний опис робіт (надання послуг) та акт прийому-передачі наданих послуг від 03.12.2024, згідно яких адвокатом була надана правова допомога зокрема: - аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини; - аналіз судової практики за подібними справами, пошук релевантних судових рішень; - особиста участь представника у судових засіданнях та складання відповідних процесуальних документів, відзив, клопотань тощо їх звернення суду що відповідно становить 8000,00 грн. Сплата цієї суми підтверджується квитанцію №34/24 на суму 8000,00 грн.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Заперечуючи проти стягнення з нього судових витрат на правничу допомогу, відповідач ОСОБА_2 зазначає про неспівмірність заявленого розміру витрат на правничу допомогу, тому просив зменшити розмір таких витрат.

Вирішуючи клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу апеляційний суд виходить із такого.

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено таке: «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року по справі N 904/4507/18.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 174 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Разом з цим, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених ст. 137 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом Гребенюком В. О. робіт, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

При цьому апеляційний суд враховує, що правова позиція сторін у справі не змінювалася у судах першої та апеляційної інстанції, а відтак при наданні правової допомоги в суді апеляційної інстанції адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги.

Адвокат Гребенюк В. О. надавала правову допомогу позивачу в усіх цих інстанціях, тому, відповідно, був обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають.

До того ж зі змісту поданого адвокатом Гребенюком В. О. відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вбачається, що він фактично дублює зміст позовної заяви, поданої до суду першої інстанції.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 , до 4 000 грн.

Керуючись ст. 137, 141, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гребенюк Валентин Олександрович про ухвалення додаткового рішення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.).

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст додаткової постанови виготовлено 30 січня 2025 року.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун