Справа № 463/3308/24 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/3007/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 серпня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до адвокатського об`єднання «Пролекс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, зобов`язання до вчинення дій, стягнення грошових коштів.

В обгрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, покликається на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 . 30 березня 2024 року її повідомили про те, що 22 січня 2019 року в багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 створено Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Казароза», однак, всупереч вимогам чинного законодавства, її не повідомлено про дату проведення будь-яких зборів ОСББ «Казароза», зокрема щодо вирішення питань цільового використання коштів об`єднання. Кількість присутніх співвласників квартир на установчих зборах ОСББ «Казароза» становила менше 50 відсотків всіх співвласників, що унеможливлювало прийняття будь-якого рішення, в тому числі і щодо обрання голови ОСББ «Казароза», тобто уповноваження співвласника квартири АДРЕСА_3 в багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3 на виконання функцій голови ОСББ «Казароза» з правом керівництва господарською діяльністю об`єднання, укладання будь-яких договорів, розпорядження коштами об`єднання, суперечить вимогам чинного законодавства. 29 березня 2024 року Марковська Н.А., не маючи повноважень діяти від імені ОСББ «Казароза», в інтересах ОСББ «Казароза» уклала договір про надання правничої допомоги з адвокатським об`єднанням «Пролекс». Для прийняття рішення про укладення договору саме з адвокатським об`єднанням «Пролекс» та витрату на оплату вартості послуг з професійної правничої допомоги коштів ОСББ, які складаються з внесків власників квартир багатоквартирного будинку, не проведено загальні зборів співвласників багатоквартирного будинку та не обрано особу, уповноважену на підписання такого договору, чим порушено права власників квартир багатоквартирного будинку на участь в управлінні ОСББ та розпорядженні коштами об`єднання.

З наведених підстав просить:

- визнати договір про надання правничої допомоги від 29 березня 2023 року, укладений між ОСББ «Казароза» і адвокатським об`єднанням «Пролекс» недійсним з моменту його укалдення;

- зобов`язати адвокатське обєднання «Пролекс» надати довідку про розмір грошових коштів, отриманих від ОСББ «Казароза» за умовами оскаржуваного договору про надання правничої допомоги від 29 березня 2023 року;

- стягнути з адвокатського об`єднання «Пролекс» на користь ОСББ «Казароза» грошові кошти, отримані від ОСББ «Казароза» за умовами оспорюваного договору про надання правничої допомоги від 29 березня 2023 року в повному обсязі.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 серпня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до адвокатського об`єднання «Пролекс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору, зобов`язання до вчинення дій, стягнення грошових коштів - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що ухваливши оскаржуване рішення за відсутності позивача та третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, суд позбавив їх права на отримання професійної правничої допомоги, не врахувавши при цьому фізіологічні особливості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, відтак обмеження права на професійну правничу допомогу має дискримінаційний характер щодо громадян з інвалідністю. Вважає, що суд безпідставно не задовольнив подану нею заяву про відвід судді Нора Н.В. від розгляду даної справи, допустивши при цьому процесуальні порушення щодо неповідомлення учасників справи про дату, місце і час судового засідання з розгляду заяви про відвід. Вважає, що укладений між ОСББ «Козароза» та адвокатським об`єднанням «Пролекс» договір про надання правничої допомоги від 29 березня 2023 року підписано від імені ОСББ «Козароза» особою, не наділеною відповідними повноваженнями, чим порушено її право на участь в управлінні ОСББ, що є підставою для визнання договору недійним. Крім того, оплата послуг відповідача за умовами оскаржуваного договору свідчить про неправомірне використання коштів власників квартир багатоквартирного будинку. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 27 січня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 22 січня 2025 року, датою ухвалення постанови є саме 27 січня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів порушення її прав оспорюваним договором про надання правничої допомоги від 29 березня 2023 року, укладеним між ОСББ «Казароза» та адвокатським об`єднанням «Пролекс», а також не довела належними та допустимими доказами суперечність умов договору вимогам ст. 203 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2023 року між адвокатським об`єднанням «Пролекс» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Казароза» в особі голови Марковської Наталії Анатоліївни, укладено договір про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язується здійснити представництво клієнта, що вказане в цьому договорі, на умовах і в порядку що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та відшкодувати витрати, необхідні для виконання цього договору. Безпосередній зміст правничої допомоги адвоката за цим договором полягає у представництві інтересів клієнта у справі № 465/1297/23 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Казароза» про зобов`язання вчинити дії.

Крім того, 29 березня 2023 року між адвокатським об`єднанням «Пролекс» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Казароза» в особі голови Марковської Наталії Анатоліївни, укладено додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 29 березня 2023 року, якою сторони погодили розмір та порядок оплати гонорару адвоката.

Вважаючи, що вищезазначеним договором про надання правничої допомоги порушені її права, зокрема право співвласника багатоквартирного будинку на участь в управлінні ОСББ та розпорядження коштами ОСББ, що складаються з внесків власників квартир у багатоквартирному будинку, Гузова Л.В. звернулася до суду з позовом до адвокатського об`єднання «Пролекс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, зобов`язання до вчинення дій, стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно зі статтею 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. 3 ст. 51 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.

Позивач оспорює договір про надання правничої допомоги від 29 березня 2023 року, укладений між адвокатським об`єднанням «Пролекс» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Казароза» в особі голови Марковської Наталії Анатоліївни, стороною якого вона не є, однак, вважає, що вищезазначеним договором порушено її права, а відтак, є заінтересованою особою.

Відповідно до частини другої статті 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України).

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору.

Зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №670/23/18, від 27 січня 2021 року у справі №463/1540/14-ц зроблено висновок, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатися всі сторони правочину, а не одна із них, і що належними відповідачами у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору є сторони оспорюваного договору.

У справі, що переглядається, сторонами договору про надання правничої допомоги від 29 березня 2023 року, укладеного між адвокатським об`єднанням «Пролекс» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Казароза» в особі голови Марковської Наталії Анатоліївни, є адвокатське об`єднання «Пролекс» та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Казароза».

Однак, позовні вимоги пред`явлено позивачем ОСОБА_1 лише до адвокатського об`єднання «Пролекс», а інша сторона договору Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Казароза» не залучено співвідповідачем.

Матеріали справи не містять клопотань позивача про залучення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Казароза» співвідповідачем у справі.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19 та від 04 вересня 2024 року у справі № 922/42/24.

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, вони не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд може вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2022 року у справі № 754/16978/21.

Враховуючи те, що звертаючись з позовними вимогами та користуючись своїми процесуальними правами, ОСОБА_1 не визначила Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Казароза», яке є стороною оспорюваного договору, як співвідповідача та в подальшому не заявляла клопотання про його залучення до участі у справі як співвідповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, однак вважає, що підставою для відмови у задоволенні позову є незалучення усіх належних відповідачів, що виключає можливість вирішення судом цього спору по суті заявлених вимог, а оскільки суд першої інстанції відмовив в позові з інших мотивів, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 серпня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 27.01.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк