ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2025 року м. Кропивницький

справа № 386/164/24

провадження № 22-ц/4809/183/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2024 року у складі головуючого судді Галицького В. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , яким просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4017055 від 18.04.2021 у розмірі 31 315,50 грн, стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн, а також судовий збір у розмірі 3 028 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 18.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» (далі - кредитодавець) та позичальником, яким є ОСОБА_1 , укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4017055.

Відповідно до умов Договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Відповідно до положень договору:

- сума кредиту(загальний розмір) складає: 9 450,00 гривень.

- строк кредиту становить 30 днів.

- стандартна процентна ставка становить 1,90 в день застосовується у межах строку кредиту; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою позичальника; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація.

Відповідно до умов Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником кредитодавцю з метою отримання кредиту.

Позичальник вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо на закінчення періоду автопролонгації у нього наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою позичальника, у порядку передбаченому умовами договору.

Укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході останнього в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в числі шляхом перевірки кредитодавцем правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету.

Відповідно до положень Договору, договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони кредитодавця аналогом власноручного підпису уповноваженої особи кредитодавця та відтиску печатки кредитодавця, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет позичальника для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється на номер мобільного телефону, повідомлений останнім кредитодавцю в ITC /зазначений в цьому Договорі.

Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором Договору вважається направленням кредитодавцю повідомлення про прийняття в повному обсязі умов Договору.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 9450,00 грн.

ТОВ «Авентус» свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту № 4017055 від 18.04.2021 виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 9 450,00 грн відповідачу, що підтверджується платіжним дорученням.

У порушення умов Договору, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 09.01.2024 загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 31 315,50 грн, з яких:

-заборгованість за тілом кредиту - 9450,00 грн;

-заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 21546,00 грн;

- заборгованість по пеням і штрафам - 0,00 грн;

- нараховані 3% річних - 43,49 грн;

- інфляційні втрати - 276,01 грн.

30.12.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №30-12/2021-21, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №4017055 від 18.04.2021, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальника Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», яке набуло право грошової вимоги до відповідача та звернулось до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2024 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 31 315 грн 50 коп заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4017055 від 18.04.2021, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 9 450 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 21 546 грн; інфляційні втрати - 276,01 грн; три відсотки річних - 43,49 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, мотивував своє рішення тим, що позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин а також докази невиконання умов кредитного договору відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 подав до Кпропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування заочного рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2024 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 21 546 грн. Також просить змінити оскаржуване судове рішення в частині визначення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши її з 13 000 грн до 1 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив наступне.

Судом першої інстанції встановлено й не оспорюється, що 18.04.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4017055, укладаючи договір про надання споживчого кредиту № 4017055 від 18.04.2021, сторони погодили: строк кредиту, його розмір та розмір відсотків, за користування кредитом.

На думку відповідача, при вирішенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що строк кредиту закінчився 18.05.2021, тоді як нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалось після закінчення 30-денного строку кредиту, передбаченого Договором. 17.05.2021, тобто в межах строку кредиту, він здійснив платіж по погашенню заборгованості у розмірі 2 693,25 грн, що також підтверджується розрахунком заборгованості, який наявний у справі (платіж під № 30 у таблиці). Платіж був зарахований ТОВ «Авентус Україна» на погашення відсотків за користування кредитом. Пунктом 4.1. договору передбачено, що строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в пункті 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному підпунктами 4.2.1-4.2.4 договору, або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в підпунктах 4.3.1.-4.3.2. договору. Пунктом 4.2.1 договору визначено, що споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн (включно), може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до підпункту 4.2.2 договору.

Відповідач зазначає, що вочевидь, сплачений ним 17.05.2021 платіж на користь ТОВ «Авентус Україна» у розмірі нарахованих та несплачених на дату платежу відсотків у сумі 2 693,25 грн був розцінений товариством відповідно до підпункту 4.2.2 договору як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом

Однак, відповідно до положень договору, акцептування пропозиції (оферти) споживача про продовження строку користування кредитом відбувається виключно шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту.

Стверджує, що жодних повідомлень про погодження нового строку кредиту із зазначенням нової дати повернення він не отримував, а отже ТОВ «Авентус Україна» не акцептувало пропозицію щодо продовження строку кредиту.

Відповідач зазначає, що позивач не надав доказів направлення ТОВ «Авентус Україна» відповідного повідомлення про погодження нового строку кредиту, а відтак нарахування відсотків після спливу визначеного договором строку кредиту 18.05.2021 є безпідставним. Належних та допустимих доказів пролонгації договору про надання споживчого кредиту № 4017055 від 18.04.2021 матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 9.2 договору договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним, то, відповідно, положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» щодо неможливості продовження строку користування кредитом інакше як виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін, має бути застосовне до спірних правовідносин. Додатковий договір щодо продовження строку користування кредитом не укладався. При цьому, сплата 17.05.2021 платежу на погашення заборгованості не має правового значення, оскільки не підмінює вимог закону щодо обов`язковості укладення додаткової угоди між сторонами.

Заперечуючи щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, апелянт вважає, що адвокатом не докладено надмірних й значних професійних зусиль та навичок при наданні правничої допомоги.

Судові витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, є завищеними і неспівмірними зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послугами, затраченим часом на надання таких послуг.

Вказує, що дана справа є незначної складності з огляду на ціну позову, тому надання усної консультації з вивченням документів не вимагало великого обсягу юридичної і технічної роботи. До того ж, складання позовної заяви не потребувало значної кількості часу, як то зазначено в заявці (5 год.), оскільки аналізуючи судову практику у Єдиному державному реєстру судових рішень наявні численні судові рішення судів різних інстанцій за участі ТОВ «Коллект Центр» з аналогічного предмету спору та аналогічними мотивами тим, що зазначені у позові й складені АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС». Також на думку апелянта, стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн призведе до безпідставного збагачення позивача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Вказує, що відповідач не був позбавлений можливості відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення ТОВ «Авентус Україна» в письмовій формі з поверненням грошових коштів, одержаних згідно з договором та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором, в порядку визначеному п. 5.3. Договору. Проте, у вказаний строк він від договору не відмовився, жодних заперечень щодо його змісту не висловив, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору. Таким чином, враховуючи, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, принцип рівності сторін в договорі кредитором не порушено, а тому умови договору є обов`язковими для виконання сторонами, які його уклали. Позивачем надані достатні та допустимі докази щодо підтвердження заборгованості відповідача за договором у зазначеному розмірі, який розрахований з дотриманням умов договору та діючого законодавства.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач заперечив щодо доводів представника позивача, викладених у відзиві. Зазначив, що посилання сторони позивача у відзиві на факт пролонгації строку дії кредиту у зв`язку із здійсненням ним 17.05.2021 платежу не відповідає вимогам укладеного договору. Сама по собі оплата не є підтвердженням пролонгації без наявності активних дій іншої сторони - ТОВ «Авентус Україна», який мав акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту. Фактично, сторона позивача намагається спотворити умови договору, перекручує зміст закону і по своєму трактує його норми, а подекуди взагалі висловлює власні міркування положень договору. З огляду на те, що жодних повідомлень про погодження нового строку кредиту із зазначенням нової дати повернення він не отримував, а позивачем не надано доказів направлення ТОВ «Авентус Україна» відповідного повідомлення про погодження нового строку кредиту, ТОВ «Авентус Україна» не акцептувало пропозицію щодо продовження строку кредиту. Іншого не встановлено. Таким чином, погодження сторонами нового строку кредиту не відбулося, тому нарахування відсотків після спливу визначеного договором строку кредиту 18.05.2021 року є безпідставним.

У письмових поясненнях представник позивача зазначила, що згідно наданих сторонами доказів, споживач не повідомляв позикодавця про небажання продовжувати строк користування при здійсненні ним платежу. Відповідно до п. 4.2.3 договору, Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в договорі. Таким чином, саме апелянтом спотворюються умови договору, а саме визначені права та обов`язки сторін при пролонгації строку кредиту. Активною дією позичальник подовжив строк користування кредитними коштами, відповідно до погоджених умов договору, п. 4.2.2 та 4.3.1, а тому його посилання, викладені у відповіді на відзив є безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 4017055 від 18.04.2021, суми судового збору та суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

18.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та позичальником, яким є ОСОБА_1 , укладено договір про надання споживчого кредиту №4017055 (а.с. 4-7).

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 розділу 1 договору, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 9 450 грн, тип кредиту - кредит. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

Згідно п. 2.1, розділу 2, п. 3.1 розділу 3 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

У відповідності до п. 3.3 розділу 3 договору, розмір процентної ставки, встановлений в п. 1.5 договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку.

Відповідно до п.1.1 розділу 1 договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

Згідно п. 9.6 розділу 9 договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони кредитодавця аналогом власноручного підпису уповноваженої особи кредитодавця та відтиску печатки кредитодавця, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет позичальника для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється на номер мобільного телефону, повідомлений останнім кредитодавцю в ІТС/зазначений в цьому договорі. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором договору вважається направленням кредитодавцю повідомлення про прийняття в повному обсязі умов договору.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 9450,00 грн.

Відповідно до п. 9.8 розділу 9 договору, підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що: перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», (далі - Правила), що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №4017055 від 18.04.2021 виконало належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 9450 грн відповідачу (а.с.12).

У порушення умов договору, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 09.01.2024 загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 31315,50 грн (а.с.13-19, 20, 21).

30.12.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №30-12/2021-21, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договір про надання споживчого кредиту №4017055 від 18.04.2021 року, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 (а.с.22-24, 27).

В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором позики №4017055 від 18.04.2021, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 (а.с. 28-30, 31-32).

Таким чином, відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку, становить 31 315,50 грн, з яких:

-заборгованість за тілом кредиту - 9450,00 грн;

-заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 21546,00 грн;

- заборгованість по пеням і штрафам - 0,00 грн;

- нараховані 3% річних - 43,49 грн;

- інфляційні втрати - 276,01 грн (а.с.20).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач оскаржив судове рішення лише в частині стягнення з нього на користь позивача заборгованості за відсотками в розмірі 21 546 грн та в частині визначення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування мотивів оскарження вказав, що ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення заборговані за відсотками, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що строк кредиту закінчився 18.05.2021, тоді як нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалось після закінчення 30-денного строку кредиту, передбаченого договором. 17.05.2021, тобто в межах строку кредиту, він здійснив платіж по погашенню заборгованості у розмірі 2 693,25 грн, що також підтверджується розрахунком заборгованості, який наявний у справі. Платіж був зарахований ТОВ «Авентус Україна» на погашення відсотків за користування кредитом. Відповідач зазначає, що позивач не надав доказів направлення ТОВ «Авентус Україна» відповідного повідомлення про погодження нового строку кредиту, а відтак нарахування відсотків після спливу визначеного договором строку кредиту 18.05.2021 є безпідставним. Належних та допустимих доказів пролонгації договору про надання споживчого кредиту № 4017055 від 18.04.2021 матеріали справи не містять.

Ознайомившись з матеріалами справи та умовами договору, апеляційний суд частково погоджується з доводами відповідача в зазначеній частині, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

18.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальником), укладено договір про надання споживчого кредиту №4017055 (а.с. 4-7).

Відповідач не заперечує факт укладення договору про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна», лише заперечує щодо розміру відсотків, які підлягають стягненню.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 розділу 1 договору, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 9 450 грн, тип кредиту - кредит. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

Згідно п. 2.1, розділу 2, п. 3.1 розділу 3 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору (п. 1.4. кредитного договору).

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що строк кредиту може бути продовжено: 1) за ініціативою споживача за кілька днів зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторона буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку визначеному п.п. 4.2 договору; 2) в порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 договору.

Відповідно до пункту 4.2.2 кредитного договору, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в особистому кабінеті в розділі "Мої кредити" клавішу "внести платіж" в меню "Часткове погашення кредиту"; або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень товариству, що розміщений на Веб-сайті в розділі "Зворотній зв`язок" вибравши категорію звернення "Часткове погашення без пролонгації") повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.

Згідно п. 4.3.1 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожний раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Із картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) видно, що ОСОБА_1 17.05.2021 здійснив платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 2 693, 25 грн, які були зараховані в оплату відсотків за користування кредитними коштами.

На підставі п. 1.4, 4.2 кредитного договору у зв`язку із здійсненням відповідачем вищевказаної оплати відбулась продовження строку користування кредитом.

Доказів, що відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів у визначений строк виконав матеріали справи не містять, як і не містять угоди щодо пролонгації строку дії кредитного договору, а тому кредитний договір було автопролонговано на підставі п. 4.3 кредитного договору, а користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Отже, відсотки за користування кредитом становлять 21 546,00 грн, а їх нарахування здійснено у відповідності до умов договору (9 450,00 грн х 1,90% = 179, 55 грн х 120 днів (30 (строк кредитування) + 90 (строк автопролонгації) = 120 днів) = 21 556,00 грн.

Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом, позивачем не враховано сплаченого ОСОБА_1 17.05.2021 платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 2 693, 25 грн, які були зараховані в оплату відсотків за користування кредитними коштами.

Тому, розмір відсотків, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 18 862, 75 (21 546,00 грн - 2 693, 25 грн).

Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.

Підписавши зазначений кредитний договір, ОСОБА_1 ознайомився з його умовами, а також зобов`язався їх виконувати, не оспорює його чинність.

Зурахуванням викладного, доводи відповідача щодо незаконності нарахування відсотків поза межами терміну кредитування є безпідставними.

В апеляційній скарзі відповідач також вказує про недоведеність співмірності витрат на правничу допомогу зі складністю справи, їх обґрунтованості, просить зменшити їх розмір з 13 000 грн до 1 000 грн.

Колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги в цій частині та вважає, що витрати на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь позивача, необхідно зменшити.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268).

У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (ИOLIЖ v. Croatia), заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).

ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (на яку посилається заявник), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);

з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24).

Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24.

Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.

Надаючи оцінку доводам заявника щодо понесених позивачем витрат на послуги адвоката та надані на їх підтвердження докази, апеляційний суд керується таким.

Як убачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ТОВ «Коллект Центр» в суді першої інстанції надавалася адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на підставі договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023.(а.с.44 зворот - 45).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року; платіжну інструкцію № від 10 січня 2024 року про сплату 51000 грн; заявку на надання юридичної допомоги № 588 від 07.02.2024; витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 (а.с.44 зворот - 49).

Відповідно до умов договору №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» (Клієнт), Адвокатське об`єднання на підставі звернення Клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги, наведеної у пунктах 2.1.1.-2.1.7. договору, а клієнт зобов`язується оплатити правову допомогу у відповідності до умов Розділу 4 договору.

Відповідно до положень Розділу 4 (п. 4.1-4.6) договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (п. 4.1 Договору). Якщо інше не передбачено заявкою на надання юридичної допомоги, клієнт зобов`язується оплатити надані Адвокатським об`єднанням послуги у строк до 60 банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання Адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати (п. 4.2 Договору).

Пунктом 4.6 договору також визначено, що в акті сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість юридичної допомоги. В цьому випадку сторони керуються умовами акта.

Із вказаних документів вбачається, що загальна вартість наданих адвокатським об`єднанням « Лігал Ассістанс» послуг по даній справі становить 13 000 грн.

У апеляційній скарзі відповідач зазначає про завищення суми витрат на професійну правничу допомогу та їх невідповідність.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт понесення таких витрат належними та достатніми доказами.

Разом, з тим, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ТОВ «Коллект Центр» на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьої статті 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних робіт адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (усна консультація з вивченням документів та складання позовної заяви), складність справи, апеляційний суд приходить висновку про наявність підстав для зміни судового рішення суду першої інстанції в частині визначення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з її зменшенням з 13 000 грн до 5 000 грн.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, заочне рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2024 року слід змінити в частині визначення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4017055 від 18.04.2021 та в частині судових витрат, а саме, зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» кредитної заборгованісті за договором про надання споживчого кредиту №4017055 від 18.04.2021 з 31 315, 50 грн до 28 632, 25 грн та зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрат на правничу допомогу з 13 000,00 грн до 5 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, підлягає залишенню без змін.

У відповідності до норм частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно із матеріалів справи, апелянт ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 2 499, 91 грн, проте його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а саме на 8, 6% від заявленої позивачем ціни позову, тому компенсація сплаченого судового збору апелянтом має бути частковою.

Ураховуючи розмір сплаченого судового збору позивачем в суді першої інстанції та відповідачем в суді апеляційної інстанції, за рахунок ОСОБА_1 підлягають компенсації на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати по сплаті судового збору судового збору в сумі 2 552, 51 грн (з проведенням взаємозаліку 2 767, 50 грн - 214, 99 грн = 2 552, 51 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2024 року змінити в частині визначення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4017055 від 18.04.2021 та в частині судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 28 632, 25 грн кредитної заборгованісті за договором про надання споживчого кредиту №4017055 від 18.04.2021 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» в порядку компенсації по сплаті судового збору - 2 552, 51 грн та витрат на правничу допомогу - 5 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Судді

С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник