ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/323/24 Номер провадження 22-ц/814/444/25Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л.Є. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О. А.

судді: Дорош А.І., Триголов В. М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 15 серпня 2024 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного тексту рішення не зазначені) у справі за позовом ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , ПрАТ «Євроінс Україна» про стягнення збитків.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

у с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів завдані збитки в розмірі 7 248,55 грн та сплачений судовий збір в розмірі 3 028 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на такі обставини.

24.06.2021 сталася ДТП за участю транспортних засобів МAN під керуванням ОСОБА_1 і Renault Dokker. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м.Полтави від 28.07.2021 водія ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Потерпіла особа, власник автомобіля Renault Dokker, звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. За результатами розгляду заяви позивач здійснив виплату страхового відшкодування згідно страхового акту № 5940/1 в розмірі 8 187 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу МAN, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК Євроінс Україна», у зв?язку з чим позивач 10.06.2022 звернувся до страховика винної особи з вимогою в порядку суброгації в розмірі 8 187 грн.

ПрАТ «СК Євроінс Україна» здійснило виплату на користь позивача на суму 938,45 грн, тобто зменшило суму страхової виплати на коефіцієнт зносу ТЗ.

З наведених обставин позивач вважає, що різниця між страховою виплатою потерпілій особі у розмірі вартості відновлювального ремонту і страховою виплатою страховика винної особи має бути стягнута з обох відповідачів.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 15 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 і закрито провадження у справі в частині позовних вимог ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення збитків, оскільки такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що висновки суду першої інстанції у частині вимог, заявлених до ОСОБА_1 , винної особи, грунтуються на формальному підході без врахування вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, фактичних обставин, встановлених у справі, а саме щодо визначення страховиком винної особи суми страхової виплати з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу ТЗ, а також суперечать висновкам, викладеним у постанові ВС від 03 грудня 2020 року у справі № 352/1384/18.

Закриваючи провадження у частині вимог до страховика винної особи. суд першої інстанції не врахував, що предметом спору є спільні права та обов?язки обох відповідачів по справі, які виникли з однієї підстави, і цивільний процесуальний закон не забороняє розглядати спільні вимоги одночасно до фізичної і юридичної особи.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2021 між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» і ТОВ «Нова Пошта» укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № АМ164208, у тому числі і транспортного засобу Renault Dokker, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.9, 98-99).

15.02.2021 між тими ж сторонами укладена додаткова угода № 1 до договору страхування від 12.02.2021 (а.с.12)

24.06.2021 о 16 год. 35 хв. на вул.М.Бірюзова в м.Полтава сталася ДТП за участю транспортних засобів МАN TGX18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , і Renault Dokker, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був припаркований водієм ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м.Полтави від 28.07.2021 водія ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..24 КУпАП (а.с.19)

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу МАN TGX18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , яким керував ОСОБА_1 , була застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу № АР/1574973 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.85). Строк дії полісу з 19.06.2021 по 18.06.2022. Відповідно до полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000 грн, та за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн. Розмір франшизи - 0 грн.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» складено заяву про настання випадку, що має ознаки страхового, № повідомлення 8310 (а.с.21)

Також складено протокол технічного огляду потерпілого транспортного засобу Renault Dokker, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому описано пошкодження автомобіля (пошкоджено бампер передній, решітка радіатора, розлом решітки бампера) та проведено калькуляцію ремонтних робіт на суму 10 637 грн (а.с. 23-25).

Відповідно до страхового акта № 5940/1 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль Renault Dokker в розмірі 8 187 грн (а.с. 27).

Згідно копії платіжного доручення № 00057785 від 12.07.2021 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало ФОП ОСОБА_4 кошти за ремонт автомобіля в розмірі 8 187 грн (а.с. 28).

В листопаді 2021 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з вимогою про сплату коштів в порядку суброгації в розмірі 8 187 грн, на яку ПрАТ «СК «Євроінс Україна» надала свій розрахунок суми страхового відшкодування в розмірі 938,45 грн, які і перерахувала на розрахунковий рахунок позивача (а.с.30-34).

Відмовляючи у задоволенні вимог до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу МАN TGX18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована згідно поліса № АР/1574973, договір страхування укладений між власником вказаного автомобіля ОСОБА_3 і ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Оскільки страхова виплата за цим договором (обов?язкового страхування) перевищує визначений позивачем розмір шкоди, то відсутні правові підстави для покладання обов`язку по сплаті страхового відшкодування на ОСОБА_1 , з огляду на достатність ліміту страховика ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

Вимоги про солідарне стягнення завданих збитків з відповідачів не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки правовідносини із ПрАТ «Євроінс Україна» є договірними, а правовідносини з ОСОБА_1 випливають із зобов`язання по відшкодуванню шкоди (позадоговірні зобов`язання).

Враховуючи, що позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулася до суду із позовом про стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» суми завданих збитків в розмірі 7 248,55 грн у межах ліміту відповідальності страховика ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за завдану майну шкоду - 130 000 грн, то такий спір існує між двома юридичними особами, який віднесено до юрисдикції господарського судочинства.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності до наведених вимог закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір у відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України обгрунтовано керувався висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц).

У межах розгляду справи № 760/15471/15-ц страховик потерпілої особи пред?явив вимогу до винної особи (у тому числі) та її страховика про стягнення страхової виплати, оскільки сплачена позивачем сума за договором добровільного страхування на користь потерпілої особи була більшою ніж та, що сплачена страховиком винної особи на його користь в порядку суброгаціїї.

Рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у задоволенні позову до винної особи, відповідальність якої була застрахована (обов?язкове страхування цивільної відповідальності перед третіми особами), відмовлено, а провадження у частині вимог до страховика винної особи закрито у зв?язку непідсудністю цього спору суду загальної юрисдикції.

Залишаючи без змін рішення судів у справі № 760/15471/15-ц, Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки.

«За вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Суди правильно вважали, що спір між двома господарюючими суб`єктами (страховими компаніями) повинен бути вирішений за правилами іншого судочинства (господарського), оскільки солідарне стягнення із заподіювача шкоди та страховика за встановлених судом обставин є неможливим.

За таких обставин та з мотивів, передбачених указаними нормами матеріального та процесуального права, правильними є висновки судів про наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), для закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПрАТ «СК «Грандвіс» до ПрАТ «Просто-Страхування», адже спір між юридичними особами не може розглядатися в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Оскільки закриття провадження у справі не перешкоджає позивачу у зверненні для захисту своїх прав до належного суду, то безпідставними є наведені в касаційній скарзі доводи щодо порушення судом права позивача на судовий розгляд.

Крім того, правильними є висновки суду про відмову в задоволенні позову в частині вимог до фізичних осіб з огляду на таке.

Суд обґрунтовано вважав, що позовні вимоги про солідарне стягнення страхового відшкодування з відповідачів не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки правовідносини з ПрАТ «Просто-Страхування» є договірними, а правовідносини з ОСОБА_4 випливають із зобов`язання з відшкодування шкоди (позадоговірні зобов`язання); вимоги ж до ОСОБА_3 заявлені лише у зв`язку з тим, що він є власником автомобіля (джерела підвищеної небезпеки).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

…

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

…

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), і відступати від неї не вбачається підстав.»

У межах розгляду цієї справи встановлені подібні фактичні обставини: страховик потерпілої особи пред?явив одночасно вимогу про, по суті, солідарне стягнення із винної особи та її страховика різниці між виплаченою ним потерпілому суми страхового відшкодування і сумою, отриманою від страховика винної особи.

Як слідує зі змісту позовної заяви і доводів апеляційної скарги, суть спору полягає у тому, що ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» незгодна із визначеним ПрАТ «СК «Євроінс Україна» розміром завданих збитків. Цей спір може бути вирішений окремо в порядку господарського судочинства.

Посилання в апеляційний скарзі на постанову ВС від 03 грудня 2020 року у справі № 352/1384/18 апеляційний суд визнає необгрунтованим, так як висновки, викладені у зазначеній постанові, не узгоджуються із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц) у частині безумовного покладення на винну особу обов?язку відшкодувати різницю між визначеним страховиком потерпілої особи розміром страхового відшкодування і розміром сплаченого страхового відшкодування страховиком винної особи, незалежно від розміру страхового ліміту за договором обов?язкового страхування.

Висновки суду першої інстанції у частині закриття провадження по вимогам, пред?явленим до страховика винної особи, узгоджуються із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року (справа № 688/2151), згідно яких:

«Установивши, що правовідносини в частині позовних вимог ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СТ «Гарантія» виникли між двома господарюючими суб`єктами і підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у частині позовних вимог, пред`явлених до ПрАТ «СТ «Гарантія», на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Схожий висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 515/425/20.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17, є помилковими.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що якщо страховик потерпілого, якому він виплатив страхове відшкодування, звертається з позовом до страховика особи, винної у настанні страхового випадку, про стягнення з нього суми виплаченого потерпілому страхового відшкодування у межах передбаченого укладеним з винною особою договором ліміту відповідальності страховика за завдану майну шкоду, такий спір має розглядатися за правилами господарського судочинства

З огляду на те, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулася до суду із позовом про стягнення з ПрАТ «СТ «Гарантія» суми виплаченого потерпілому страхового відшкодування (18 145,42 грн) у межах передбаченого укладеним ПрАТ «СТ «Гарантія» з винною особою договором ліміту відповідальності страховика за завдану майну шкоду (100 000 грн), то висновок судів про віднесення спору між юридичними особами судам господарської юрисдикції не суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених в ухвалі від 24 травня 2021 року у справі № 9901/20/21 є помилковими, оскільки за змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені у постановах Верховного Суду, а не в ухвалах.»

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення, тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 15 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 січня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов