Дата документу 21.01.2025 Справа № 315/412/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 315/412/20 Головуючий у І інстанції: Ретинська Ю.І.
Провадження № 22-ц/807/298/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Маркової Юліани Володимирівни на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Яковенка Олександра Сергійовича на дії державного виконавця в.о. начальника Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Жовніренко Наталії Сергіївни, заінтересовані особи: стягувач - ОСОБА_1 , в.о. начальника Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Жовніренко Наталія Сергіївна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Яковенка О.С. звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця в.о. начальника Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Жовніренко Н.С., заінтересована особа- стягувач - ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги зазначено, що судовим наказом, виданим 30.03.2020 Гуляйпільським районним судом Запорізької області у справі № 315/412/20 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення - 20.03.2020 і до досягнення дітьми повноліття.

17.11.2020 старший державний виконавець Ткаченко О.В. органу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3.

На підставі Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, із боржника ОСОБА_2 стягувалися аліменти на користь стягувача із заробітної плати за місцем роботи боржника.

З 21.03.2022 боржник був мобілізований до лав Збройних сил України. Для уникнення заборгованості зі сплати аліментів, до прийняття державним виконавцем постанови про передачу виконавчого провадження на виконання за місцем роботи (служби), у добровільному порядку ОСОБА_2 виплатив стягувачу ОСОБА_1 аліменти на утримання синів через мобільний застосунок АТ КБ «ПриватБанк» - «Приват24».

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 04 вересня 2024 року та фіскальних чеків, які дублюють інформацію з цієї довідки, з 13 квітня 2022 року до 21 січня 2024 року ОСОБА_2 переказав аліментів на загальну суму 277924,17 грн.

05 вересня 2024 року, ОСОБА_2 звернувся до Гудяйпільського відділу виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про перерахунок заборгованості. Листом №13074/29.17-41 від 11 вересня 2024 року йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю вказівки призначення платежу. На думку ОСОБА_2 , така відмова є протиправною.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Яковенка О.С. просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця в.о. начальника Гуляйпільського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Жовніренко Н.С. щодо здійснення перерахунку заборгованості з урахуванням наданих боржником ОСОБА_2 квитанцій; зобов`язати в.о. начальника Гуляйпільського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Жовніренко Н.С. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з виконання судового наказу № 315/412/20, виданого 30.03.2020 Гуляйпільським районним судом Запорізької області, здійснити перерахунок заборгованості та зарахувати до сплачених сум боржником ОСОБА_2 аліментів ОСОБА_1 на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно з квитанціями.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2024 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця в.о. начальника Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Жовніренко Наталії Сергіївни щодо здійснення перерахунку заборгованості з урахуванням наданих боржником ОСОБА_2 квитанцій.

Зобов`язано в.о. начальника Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Жовніренко Наталію Сергіївну у виконавчому провадженню № НОМЕР_3 з виконання судового наказу № 315/412/20, виданого 30.03.2020 Гуляйпільським районним судом Запорізької області, здійснити перерахунок заборгованості та зарахувати до суми сплачених сум боржником ОСОБА_2 аліментів ОСОБА_1 на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно з квитанціями: 13.04.2022 - в сумі 4000 грн; 23.04.2022 - в сумі 12300 грн; 15.05.2022 - в сумі 20500 грн; 23.05.2022 - в сумі 10000 грн; 14.06.2022 - в сумі 7500 грн; 23.06.2022 - в сумі 26000 грн; 28.07.2022 - в сумі 10000 грн; 08.08.2022 - в сумі 20224,27 грн; 20.08.2022 - в сумі 4020,10 грн; 27.08.2022 - в сумі 60024,01 грн; 12.09.2022 - в сумі 5025,13 грн; 29.09.2022 - в сумі 25050 грн; 30.09.2022 - в сумі 10050 грн; 01.11.2022 - в сумі 20050 грн; 16.11.2022 - в сумі 8040,20 грн; 27.11.2022 - в сумі 17050 грн; 07.12.2023 - в сумі 5025,13 грн; 13.12.2023 - в сумі 5025,13 грн; 21.01.2024 - в сумі 8040,20 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Маркової Ю.В. через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність їм висновків суду, просить ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2024 року скасуватита прийняти нову постанову про відмову в задоволенні скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у зв`язку з неналежним повідомленням стягувача про розгляд скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця в.о. начальника Гуляйпільського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Жовніренко Н.С., ОСОБА_1. не мала можливості надати суду свої заперечення щодо заявлених вимог.

Натомість боржник фактично ввів в оману суд першої інстанції, приховавши дійсні обставини справи, адже між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в дійсності існують інші зобов`язання, окрім аліментних. Так, у період з квітня 2022 року до 06 вересня 2022 року вони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а з 06 вересня 2022 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, оскільки сторони перебувають у шлюбі, грошові кошти, перераховані ОСОБА_2 стягувачу на картку не можуть достеменно свідчити про виконання ним саме аліментних зобов`язань, адже ці кошти призначалися для потреб сім`ї, у тому числі і для потреб самого боржника.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Гуляйпільський ВДВС у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) підтримує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Маркової Ю.В., просить її задовольнити, ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2024 року - скасуватита прийняти нову постанову про відмову в задоволенні скарги.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Яковенка О.С. заперечує проти її доводів. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін. Зазначає, що з 21 березня 2022 року він був мобілізований до лав ЗСУ, до теперішнього часу проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, виконує бойові завдання на Харківському напрямку. Під час несення служби постійно перебував за місцем дислокації ВЧ, що виключає спільне проживання у зазначені апелянтом періоди часу. За цей час йому надавалась короткострокова відпустка, яку він періодично проводив за місцем проживання ОСОБА_1 , де проживають його діти, а також тимчасово проживав у свого знайомого, який мешкає у АДРЕСА_1 .

15 січня 2025 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника Гуляйпільського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області ПМУЮ (м. Одеса) Рощупкіної А.С.про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів., яке задоволено ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 січня 2025 року.

Згідно з довідкою секретаря судового засідання Волчанової І.М. від 21 січня 2025 року, на початку судового засідання 21 січня 2025року о 10 год. 55 хв. у справі 315/412/20 (провадження № 22-ц/807/298/25) представник Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Рощупкіна А.С. не вийшла на зв`язок, з технічних причин не має можливості прийняти участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому, з урахуванням того, що представник Гуляйпільського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області ПМУЮ (м. Одеса) Рощупкіна А.С.попереджена, що відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відео конференції, колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності представника ВДВС, яка не вийшла на зв`язок, з технічних причин не мала можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Маркова Ю.В. наполягала на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваної ухвали та відмові в задоволенні скарги.

ОСОБА_2 як і його представник - адвокат Яковенко О.С. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2024 року просив залишити без змін. Підтвердив, що з 06 вересня 2022 року перебуває з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі. На теперішній час проходить військову службу в лавах ЗСУ.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) цього обов`язку судом призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Маркової Ю.В., зокрема зазначено, що у зв`язку з неналежним повідомленням стягувача про розгляд скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця в.о. начальника Гуляйпільського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Жовніренко Н.С., ОСОБА_1. не мала можливості надати суду свої заперечення щодо заявлених вимог.

Так, апеляційний суд встановив, що наявні у справі конверти з повідомленнями про повернення поштових відправлень з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» не можуть бути належним повідомленням стягувача (т. 1 а.с. 31, 46а, 54, 57, 73), оскільки усі конверти, направлені судом першої інстанції на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , у той час її справжньою адресою є: АДРЕСА_3 .

Отже, матеріали справи не містять доказів на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції. Процесуальні гарантії забезпечення справедливого розгляду справи стосовно неї порушені у зв`язку з неналежним інформуванням учасника справи про дату і час розгляду справи в суді першої інстанції.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Яковенка О.С. суд першої інстанції виходив з того, що ним не встановлено наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інших грошових зобов`язань, окрім аліментних, тому є підстави для врахування сплати аліментів усіх квитанцій, поданих боржником державному виконавцю.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечували учасники справи, що судовим наказом № 315/412/20, виданим 30.03.2020 Гуляйпільським районним судом Запорізької області стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення - 20.03.2020 і до досягнення дітьми повноліття.

17.11.2020 старший державний виконавець Ткаченко О.В. органу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3.

Згідно з розрахунком заборгованості від 04.09.2024 № 12883, станом на 02.09.2024 заборгованість за аліментами становить 111922,52 грн.

05.09.2024 ОСОБА_2 звернувся до Гудяйпільського відділу виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про перерахунок заборгованості.

Згідно з відповіддю начальника Відділу від 11.09.2024, за розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 05.09.2024 у боржника станом на 04.09.2024 утворилась заборгованість в розмірі 23972,52 грн. Оскільки, надані до заяви квитанції про перерахування коштів на користь ОСОБА_1 за період з 13.04.2022 до 30.12.2023 в призначенні платежу не містять інформації щодо перерахування саме аліментів, провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів із врахуванням наданих квитанцій неможливо.

З долучених до матеріалів справи копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 такі кошти: 13.04.2022 - в сумі 4000 грн; 23.04.2022 - в сумі 12300 грн; 15.05.2022 - в сумі 20500 грн; 23.05.2022 - в сумі 10000 грн; 14.06.2022 - в сумі 7500 грн; 23.06.2022 - в сумі 26000 грн; 28.07.2022 - в сумі 10000 грн; 08.08.2022 - в сумі 20224,27 грн; 20.08.2022 - в сумі 4020,10 грн; 27.08.2022 - в сумі 60024,01 грн; 12.09.2022 - в сумі 5025,13 грн; 29.09.2022 - в сумі 25050 грн; 30.09.2022 - в сумі 10050 грн; 01.11.2022 - в сумі 20050 грн; 16.11.2022 - в сумі 8040,20 грн; 27.11.2022 - в сумі 17050 грн; 07.12.2023 - в сумі 5025,13 грн; 13.12.2023 - в сумі 5025,13 грн; 21.01.2024 - в сумі 8040,20 грн.

Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 06.09.2022 Амур-Нижньодніпровский ВДРАЦС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зареєстрував шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 2 а.с. 14).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 (провадження № 61-11411св22) враховано те, що немає відомостей про існування у боржника перед стягувачем будь-яких інших зобов`язань, які є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів. Сплата боржником на користь стягувача грошових коштів у спірний період здійснювалася зі сталою періодичністю. Також Верховний Суд врахував суперечливу процесуальну позицію стягувача щодо спірних коштів, яка у скарзі на дії державного виконавця посилалася на те, що не отримувала зазначених коштів, в апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції стверджувала, що кошти, які перераховував їй боржник, є платою за користування майном (побутовою технікою, меблями тощо), а у відзиві на касаційну скаргу звертала увагу, що із виписки за картковим рахунком неможливо встановити особу, яка перерахувала їй ці кошти.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23) встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

З огляду на вищевикладене, реалізовуючи стандарт переважаючої переконливості в оцінці обставин справи, що переглядається, та доказів, поданих учасниками справи, колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, що квитанції без зазначення призначення платежу «аліменти», надані на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів, мали бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості ОСОБА_2. за аліментами, оскільки доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем матеріали справи не містять, як і не містять доказів відмови ОСОБА_1 від отримання грошових переказів від боржника.

Проте, з огляду на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 06 вересня 2022 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, отже мають взаємні права та обов`язки, передбачені сімейним законодавством, тому квитанції про перерахування ОСОБА_2 грошових коштів, здійснені на рахунок ОСОБА_1 до 05 вересня 2022 року, не можуть достеменно підтверджувати виконання ним саме аліментних зобов`язань, що свідчить про слушність доводів апеляційної скарги в цій частині.

Разом з тим, апеляційний суд не приймає доводи ОСОБА_1 про недоцільність зарахування коштів, перерахованих ОСОБА_2 раніше 06 вересня 2025 року, у зв`язку з тим, що у період з квітня 2022 року до 06 вересня 2022 року вони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, оскільки матеріали справи не містять доказів на їх підтвердження.

Факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановлюється судом в порядку 315 ЦПК України і не може бути встановлений під час розгляду скарги на дії державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Колегія суддів додатково враховує зазначену боржником обставину, яку не заперечувала й стягувач, що з 21 березня 2022 року ОСОБА_2 мобілізовано до лав ЗСУ, до теперішнього часу він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, виконує бойові завдання на різних напрямках фронту, що додатково свідчить про неможливість його спільного проживання з ОСОБА_1 з квітня 2022 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому колегія суддів враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оскільки апеляційний суд встановив, що 06 вересня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вдруге зареєструвавши шлюб, колегія суддів вважає, що з цього часу між ними виникли взаємні права та обов`язки подружжя, тому квитанції про перерахування ОСОБА_2 грошових коштів на рахунок дружини ОСОБА_1 не можуть достеменно підтверджувати виконання ним саме аліментних зобов`язань, отже в частині вимог його скарги про зобов`язання виконавчої служби здійснити перерахунок заборгованості за квитанціями з 12 вересня 2022 року слід відмовити.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасника справи - ОСОБА_1 , не забезпечив їй можливості реалізувати надані законом права, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, тому доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2024 року та прийняти нову постанову про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Маркової Юліани Володимирівни - задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2024 року- скасувати. Прийняти в цій справі нову постанову, якою:

«Скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Яковенко Олександр Сергійович, стягувач - ОСОБА_1 , заінтересована особа: в.о. начальника Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Жовніренко Наталія Сергіївна, на дії державного виконавця в.о. начальника Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Жовніренко Наталії Сергіївни - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця в.о. начальника Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Жовніренко Наталії Сергіївни щодо здійснення перерахунку заборгованості з урахуванням наданих боржником ОСОБА_2 квитанцій.

Зобов`язати в.о. начальника Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) Жовніренко Наталію Сергіївну по виконавчому провадженню № НОМЕР_3 з виконання судового наказу № 315/412/20, виданого 30.03.2020 Гуляйпільським районним судом Запорізької області, здійснити перерахунок заборгованості та зарахувати до суми сплачених сум боржником ОСОБА_2 аліментів ОСОБА_1 на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно квитанцій, а саме за:

-13.04.2022 - в сумі 4000 грн;

-23.04.2022 - в сумі 12300 грн;

-15.05.2022 - в сумі 20500 грн;

-23.05.2022 - в сумі 10000 грн;

-14.06.2022 - в сумі 7500 грн;

-23.06.2022 - в сумі 26000 грн;

-28.07.2022 - в сумі 10000 грн;

-08.08.2022 - в сумі 20224,27 грн;

-20.08.2022 - в сумі 4020,10 грн;

-27.08.2022 - в сумі 60024,01 грн.

В іншій частині скаргу - залишити без задоволення.»

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: