Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/501/24
Провадження №: 2/332/104/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Сінєльнік Р.В., при секретарі Васильченко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»(місцезнаходження: 01032 м.Київ вул.. Симона Петлюри, буд 30) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 16.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2947718, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на споживчі(особисті) потреби в сумі 6 000,00 грн. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, надавши їй, відповідно до п 1.2. кредитного договору кредитні кошти, відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «Лінеура Україна» не виконав. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Лінеура Україна» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 19.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем було укладено Договір факторингу № 190720 , відповідно до умов якого , позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором№2947718 від 16.02.2022року в сумі 29710,20 грн., з яких: 6000 грн. -сума заборгованості за основною сумою боргу; 23710,20 грн. сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права грошової вимоги до відповідача , а саме з 19.07.2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. До теперішнього часу заборгованість відповідачем не сплачена. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2947718 від 16.02.2022 в розмірі 29710,20 грн. та понесені судові витрати.

Ухвалою від 20.02.2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи(а.с.44).

06.05.2024 року від представник відповідача ОСОБА_1 адвоката Денисова М.С. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» відмовити в повному обсязі, посилаючись на наступне. Заборгованість нарахована за межами строку дії договору. Крім того, позивачем не надано доказів надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір та доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Також у відзиві зазначено , що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Детальний розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем відсутній, тому не можливо встановити, як саме розраховувалась сума неплачених відсотків. Не має доказів підписання відповідачем анкети-заяви або будь-якої сторінки договору, паспорту кредиту , а також відсутні докази отримання відповідачем грошових коштів.

08.05.2024 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, вважає відзив відповідача безпідставним , необґрунтованим, та таким , що не підлягає задоволенню. Щодо факту укладання та підписання договору зазначає, що у відповідності до умов договору , його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора , який було надіслано на номер мобільного телефону , вказаного позичальником при укладанні кредитного договору. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису ), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено. Відповідачем було подано Заявку на оформлення Договору, в якій останній зазначив особисті персональні данні, підтвердив мобільний номер телефону, пройшов процедуру верифікації банківської карти, підписав Договір електронним підписом. Щодо нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору заначив , що підписавши договір сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження Відповідача про незаконність нарахування процентів вважають необґрунтованим. Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору звертають увагу суду на те, що у відповідності до умов укладеного Договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами Договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання Позичальником згідно статті 625 ЦК України.

Представник ТОВ "ФК "ЄАПБ" в судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» надав суду інформаційну довідку про перерахування коштів відповідно до договору№ 2947718 від 16.02.2022 та розрахунок заборгованості за вказаним договором , які отримані позивачем за результатами звернення до первісного кредитора. Просить долучити дані докази до матеріалів справи та врахувати їх при розгляді справи № 332/501/24, справу розглянути за відсутності представника позивача , на підставі наявних в справі доказів, позов задовольнити в повному обсязі , не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені , свою позицію виклали у відзиві на позовну заяву , просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2947718 про надання коштів на умовах споживчого кредиту(а.с. 5-12). Договір був укладений в електронній формі шляхом його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п. 1.1 Договору №2947718 встановлено, що сторони погодили, що Договір укладається в електронній формі за допомогою ІТС Товариства. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом «Про електронну комерцію» , в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта , вказаний при вході/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету .

Відповідно до п. 1.2 даного Договору ОСОБА_1 отримала позику в розмірі 6 000 грн. Згідно з п. 1.3 Договору строк кредиту - 360 днів, Згідно з п. 1.3.1. строк кредиту , а також термін (дата ) повернення (виплати) кредиту , встановлені договором , продовженню не підлягають. Сторонами була узгоджена стандартна процентна ставка в розмірі 1,99% в день, що застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору(п.1.4.1). Кредит надавався відповідачу у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну карту НОМЕР_1 (п. 2.1.)

Згідно графіку платежів до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту встановлено дату повернення кредиту - 11.02.2023 (а.с. 13).

ТОВ «Лінеура Україна» зі свого боку зобов`язання виконав, перерахувавши 16.02.2022 року на картку відповідача № НОМЕР_1 кошти в розмірі 6 000 грн, що підтверджується інформаційним листом від 30.07.2024 вих .№7/5480 про перерахування коштів за кредитним договором (а.с. 114).

19.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ » був укладений Договір факторингу № 19072023, відповідно до якого останнє набуло право вимоги, зокрема, за кредитним договором №2947718 , укладеним 16.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 (а.с. 17-18,19).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 19.07.2023 до договору факторингу №19072023 від 19.07.2023року, ТОВ «ФК « ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 29710,20 грн., з яких : 6000 грн. -сума заборгованості за основною сумою боргу; 23710,20 грн. сума заборгованості за процентами (а.с. 22).

З моменту отримання права вимоги до відповідача , а саме з 19.07.2023 , позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій .

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 2947718 від 16.02.2022 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 19.07.2023 ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 29710,20 грн., з яких: з яких : 6000 грн. -сума заборгованості за основною сумою боргу; 23710,20 грн. сума заборгованості за процентами. Загальна сума оплат , які відповідач здійснила за період з 16.02.2022 по 11.02.2023 року, складає 240 грн. (а.с.75-86, 102-113).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання.

Щодо електронної форми укладення договору.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якшо поведінка сторін засвідчує їхню волю настання відповідних правових наслідків.

За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Елеткронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, вказані положення закону передбачають альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій особі цього договору.

Оскільки договір про надання кредиту підписаний ОСОБА_1 шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію».

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладення вищевказаного кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором , невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором .

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів звернення відповідача до органів поліції з приводу шахрайських дій з боку посадових осіб ТОВ "Лінеура Україна"та доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оскарження або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримала від первісного кредитору грошові кошти, які вчасно не повернула, а тому з неї на користь правонаступника кредитора - ТОВ «ФК «ЄАПБ» належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 2947718 від 16.02.2022 р. в розмірі 29710,20 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23710,20 грн. - сума заборгованості за процентами.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву щодо відсутності доказів укладання кредитного договору з ТОВ «Лінеура Україна» та отримання нею кредитних коштів від ТОВ «Лінеура Україна», щодо відсутності доказів наявності заборгованості, спростовується матеріалами справи.

Враховуючи, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, не повернула кредитні кошти у строк, встановлений договором , ані первісному кредитору, ані фактору, заборгованість підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі , суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 3028,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2

на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (код , місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_3 у AT «ТАСкомбанк») заборгованість за кредитним договором № 2947718 від 16 лютого 2022 року в розмірі 29710 грн. 20 коп.та понесені судові витрати в розмірі 3028 грн.00 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Р.В.Сінєльнік