Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.

з участю секретаря судового засідання Гефнер К.-С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бомбушкар С.П., звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про визнання виконавчого напису №968, вчиненого 09 квітня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Іриною Михайлівною таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи позов покликається на те, що вказаним виконавчим написом запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги банку у розмірі 168079,27 доларів США; заборгованість за відсотками 394593,83дол.США; пеня 354204,18дол.США, а всього становить 916877 доларів США, що еквівалентно на час вчинення напису, 25278952,09грн.

Про наявність виконавчого напису позивач дізнався лише у 2022 році під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження щодо його примусового виконання.

Позивач вказує, що нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не врахував та не з`ясував факту безспірності заборгованості, не перевірив, що входить в перелік безспірних заборгованість, відносно якої було вчинено вказаний виконавчий напис, а також в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не направив письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю.

Ухвалою суду від 30.08.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги заперечив та просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що банк звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, надавши при цьому усі передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України документи. Спірний виконавчий напис відповідає усім вимогам Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а відтак є законним та підлягає виконанню.

Розгляд справи неодноразово відкладався за заявою як представника позивача так і відповідача.

Приватний нотаріус в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи те, що учасник справи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянути справу у його відсутності.

У судовому засіданні, яке відбулося 20.01.2025, представник позивача підтримав позовні вимоги та просив про їх задоволення з підстав викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено згідно з вимогами чинного законодавства.

У цьому ж засіданні судом досліджено матеріали справи та у зв`язку із зайнятістю судді і у зв`язку з цим неможливістю перейти до ухвалення судового рішення, судом оголошено перерву до 09год.20хв. 29.01.2025 про що повідомлено учасників під звукозапис. Враховуючи те, що розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак судові дебати не проводяться, суд роз`яснив учасникам провадження, що у випадку неявки їх в судове засідання судом буде ухвалено рішення без їх участі.

У судове засідання 29.01.2025 представники сторін не з`явились. При цьому після призначеного часу представником відповідача адвокатом Бомбушкар С.П. подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що позивач бажає особисто брати участь у справі.

Вирішуючи питання про можливість ухвалення рішення у даному судовому засіданні, з урахуванням вказаного клопотання, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом вжито заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і реалізувати свої процесуальні права.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У своєму клопотанні необхідність відкладення розгляду справи адвокат Бомбушкар С.П. обґрунтовує бажанням позивача особисто приймати участь у розгляді справи, однак, судом його явка в судове засідання не визнавалась обов`язковою. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що дана справа перебуває у провадженні з 23.08.2024. За клопотанням позивача судові засідання неодноразово відкладались: на 02.10.2024, 25.10.2024, 09.12.2024. Однак, жодного разу позивач не висловлювався з приводу бажання брати участь в судових засіданнях особисто. Крім того судом вже було досліджено матеріали справи та заслухано пояснення учасників провадження 20.01.2025.

Виходячи з наведеного, а також враховуючи норми статті 223 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні за відсутності належним чином повідомленого представника позивача на підставі доказів наявних у справі, а подане ним клопотання розцінює як зловживання правом з метою затягування розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази в їх сукупності, дійшов висновків про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК).

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 001 I/M-U від 14.12.2007 року ОСОБА_1 (позивач) 14.12.2007 року отримав кредит у розмірі 180000.00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.12.2022.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПриватБанк і Відповідач 14.12.2007 року уклали договір іпотеки № б/н (надалі договір іпотеки).

Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 242,2 кв.м., житловою площею 166,8 кв.м., який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №2939 від 14.12.2007р.

У порушення умов договору позивач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором заборгованість позивача станом на 04.02.2019 року становить - 916 877,28 долар. США, що за курсом НБУ станом на 04.02.2019 складає 25 278 952,09 грн., яка складається з наступного: 168 079,27 дол. США - заборгованість за кредитом; - 394 593,83 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 354 204,18 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання.

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172(далі Перелік).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II цього Порядку).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій врегульовано вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»).

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі N 137/1666/16-ц (провадження N 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі N 916/3006/17 (провадження N 14-278 гс18).

Як підстави визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є доводи позивача про те, що заборгованість не є безспірною, зокрема, виконавчий напис вчинено за 11 років, з пропуском строку позовної давності та через відсутність доказів на підтвердження вимоги кредитора боржнику про усунення порушень зобов`язання.

Оцінюючи вказані доводи суд констатує наступне.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень, письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком

є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року

у справі № 137/1666/16-ц.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу

у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною (див. постанову Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 361/1488/19).

Також суд вважає голослівними твердження позивача про недотримання вимог Глави 16 Вчинення виконавчих написів Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012 № 296/5 щодо надсилання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень, оскільки докази на підтвердження наведеного ним не подано. Стосовно неможливості отримання вказаних доказів самостійно позивач не повідомляв.

Згідно з вимогами частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, тягар доказування обставин, про які зазначає позивач, а саме порушення процедури вчинення виконавчого напису тощо, що є наслідком визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, належить позивачу.

Оскільки позивачем не надано суду належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову, відтак суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

З наведеного випливає, що позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведена неправомірність дій банку та нотаріуса.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

Відтак, судові витрати по справі слід покласти за позивачем.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 29.01.2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник