Провадження № 2-з/761/66/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Сіромашенко Н.В., розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 позивач ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , 3-я особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2016 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (суддя Макаренко І.О.).

30.03.2016 ОСОБА_1 подано зустрічний позов до ОСОБА_2 , 3-і особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини,який прийнято до розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2018 вищевказана справа надійшла в провадження судді Кондратенко О.О..

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06.04.2018 справу було прийнято справу до провадження, визначено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (суддя Кондратенко О.О.).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2020 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В..

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19.10.2020 прийнято справу до провадження, визначено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

08 травня 2024 року представником позивача за первісним позовом адвокатом Котелейчуком С.П. подано до суду заяву про залишення без розгляду первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, а також зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини.

Ухвалою суду від 08.05.2024 року заяву представника позивача за первісним позовом адвоката Котелейчука С.П. про залишення первісного та зустрічного позову без розгляду, задоволено. Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, залишено без розгляду. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 25.09.2024 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2024 року в частині залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, скасовано та направлено у цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2024 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

23.01.2025 через підсистему «Електронний суд» позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої останній просить вжити заходи забезпечення, а саме: 1) зобов`язати Шевченківський районний суд м. Києва в особі головуючого по цивільній справі №761/38699/15-ц забезпечити технічну можливість проведення судового засідання в режимі відео конференції шляхом встановлення технічного зв`язку Шевченківського районного суду м. Києва з ОСОБА_1 з використанням власних технічних засобів; 2) заборонити Шевченківському районному суду м. Києва в особі головуючого судді по цивільній справі №761/38699/15-ц постановляти невмотивовані ухвали (відмови) у забезпеченні права позивача на справедливий у формі відмови в проведенні судових засідань в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) констатовано, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у способи, про які просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 року по справі №752/6255/18, де вказується, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову має бути співрозмірним із предметом спору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач ОСОБА_1 просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою постійного проживання батька.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову позивач вказував на те, що забезпечення позову є необхідним, зважаючи на фактичну відсутність можливості позивача приймати участь в судових засіданнях, оскільки він усунутий від доступу до правосуддя. Відмова в забезпеченні позову утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у майбутньому, оскільки позивач не буде вважати його законним та обґрунтованим. Крім того, будь-яке рішення суду без доступу позивача до участі у цьому суді буде постановленим з порушенням основних засад ЦПК України.

Разом з тим, у статті 150 ЦПК України встановлений чіткий перелік видів забезпечення позову.

При цьому участь у судовому засіданні учасників в режимі відеоконференції визначено положеннями ст.212 ЦПК України.

Суд, вивчивши заяву позивача про забезпечення позову, вважає, що заява про забезпечення позову подана ОСОБА_1 всупереч вищенаведеному, позбавлена будь-якого належного юридичного обгрунтування, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає критеріям необхідності його застосування.

Відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.150-153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.В. Сіромашенко