Провадження № 22-ц/4808/162/25
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Гудяк Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кірюшина Артема Андрійовича на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2024 року, ухвалене в складі судді Атаманюка Б.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року представник ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.02.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №505301351 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. У вказаному кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.

Відповідно до п. 2.1 Договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 12700 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.

Відразу після вчинених дій відповідача, 21.02.2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 12700 грн. на його банківську карту № НОМЕР_1 що свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. Таким чином первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №226 від 25.04.2023 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон Плюс» отримало від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 28084,78 грн.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023 року до Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 60632,34 грн.

А відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №17/07/2024 від 17.07.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 60632,34 грн.

Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 60632,34 грн., яка складається з: 12700,00 грн. - заборгованості за кредитом; 47932,34 грн. заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом.

На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №505301351 від 21.02.2023 року у розмірі 60632,34 грн., а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» заборгованість за Кредитним договором №505301351 від 21.02.2023 року у розмірі 60632 грн. 34 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Кірюшин А.А. подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного встановлення фактичних обставин справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам та аргументам, наданим стороною відповідача, які мали визначальне значення для правильного вирішення справи, не задоволено клопотань, спрямованих на доведення позиції відповідача, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Вказує, що стороною відповідача до суду було подано низку клопотань про витребування та долучення доказів для обґрунтування своєї позиції, викладеної у відзиві на позов, однак у судовому засіданні клопотання не були задоволені, ухвали з обґрунтуванням такої відмови не постановлялись. Тому вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення виключно на підставі доказів та доводів сторони позивача.

Вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факти укладення кредитного договору та передання грошових коштів від кредитодавця позичальнику за згаданим кредитним договором. З метою доведення твердження щодо неукладення кредитного договору стороною відповідача були подані клопотання про витребування оригіналу кредитного договору для перевірки наявності на ньому кваліфікованої електронної печатки кредитодавця, наявність якої є обов`язковою в силу положень п. 4.10.8 кредитного договору, та клопотання про зобов`язання надати докази в порядку ч. 4 ст. 81 ЦПК України, які судом було залишено без задоволення.

Також вказує, що судом необґрунтовано не взято до уваги довідку, згідно якої номер телефону НОМЕР_2 відповідачу не належить, і одноразовий ідентифікатор MNV42GU4 він не отримував та для укладання будь-яких кредитних договорів не використовував.

Також у своєму відзиві та у судовому засіданні відповідач наполягав на тому, що жодних грошових коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» він не отримував, а докази, додані до позовної заяви, є неналежними та недопустимими.

Зазначає, що згідно сталої судової практики, викладеної Верховним судом у постановах від 17.12.2021 року у справі №278/2177/15-ц, від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц, саме банківські виписки з рахунків є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. В обґрунтування таких доводів відповідачем до матеріалів справи додано виписку з рахунку по банківській картці № НОМЕР_3 , яка належить відповідачу і інформація, про яку міститься у платіжному дорученні, що є у матеріалах справи. Згідно цієї виписки відповідач коштів в сумі 12700 грн. від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не отримував, що спростовує твердження позивача про виконання вказаним товариством свого договірного обов`язку щодо передання грошових коштів у кредит.

Також з метою доведення твердження відповідача про неотримання ним грошових коштів у кредит було подане клопотання про витребування виписки по банківському рахунку, який вказано у платіжному дорученні, наданому позивачем, та з якого нібито було перераховано кредитні грошові кошти. Проте вказане клопотання також було залишено судом без задоволення.

Зазначає, що роздруківка сканкопії електронного доказу довідки №07_1/2024, виданої АТ КБ «ПриватБанк» не може бути визнана належним та допустимим доказом перерахування коштів, оскільки не містить ні графічного, ні електронного цифрового підпису особи, яка його створила.

Стверджує, що внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів суд першої інстанції неправильно встановив наявність правовідносин, факт укладення кредитного договору, надання коштів у кредит та наявність заборгованості.

Просить витребувати в АТ КБ «Приватбанк» інформацію чи належав станом на 21.02.2023-23.02.2023 років ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» () рахунок № НОМЕР_4 , та виписку по вказаному рахунку за цей період.

Рішення суду першої інстанції просить скасувати та ухвалити, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник апелянта адвокат Кірюшин А.А. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представники позивача в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, тому з урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21.02.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №505301351 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.

Правилами до кредитного договору передбачено, що позичальник у заявці зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні Товариству для прийняття рішення про надання чи ненадання кредиту. Позичальник також зобов`язаний оновлювати ці дані в Особистому кабінеті не пізніше 3-х календарних днів з дня виникнення змін в таких даних. За результатами заповнення заявки здійснюється своєчасна перевірка дійсності та аутентифікація платіжної картки позичальника згідно з стандартами відповідних платіжних систем. Рішення про надання чи відмову у наданні кредиту приймається Товариством на підставі обробки персональних даних позичальника, зазначених в заявці, та будь-якої додаткової інформації, наданої позичальником, чи отриманої Товариством з інших джерел.

ОСОБА_1 підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV42GU4. Зокрема, 21.02.2023 року ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Одночасно з підписанням договору Товариство відправило на електронну адресу, вказану відповідачем у заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та вкладеним в нього примірником електронного договору, у формі що унеможливлює зміну його змісту.

З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с. 19-30).

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 12700,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику (а.с. 86-101).

Згідно п. 8.3 Кредитного договору за умови, якщо позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості кредиту за Договором на умовах п. 8.5 Договору, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за весь строк дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50% річних, що на день укладення Договору становить 2,10% в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника, за кожен день користування ним.

Згідно п.п. 2.3-2.4 Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за Договором в сумі 12700,00 грн. одразу після укладення Договору, орієнтовна дата повернення якого 23.03.2023 року. Другий та решта траншів за Договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених цим Договором.

На момент укладення цього Договору строк дисконтного періоду кредитування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу (п. 3.1 Кредитного договору).

Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору за вибором позичальника, кожен окремий транш за цим Договором може надаватися позичальнику шляхом переказу коштів, який за вибором позичальника може бути завершено в один з наступних способів: 5.1.1. шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий банком позичальнику, за умови що для ініціювання переказу використані реквізити платіжної картки 5168-75XX-XXXX-8053, що відбувається до 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором. За затримку перерахування коштів, що спричинена діями третіх осіб, Кредитодавець відповідальності не несе; 5.1.2. шляхом видачі готівкових коштів у відділенні небанківської фінансової установи чи банку, які мають право надавати послуги з переказу коштів. Позичальник самостійно обирає відділення фінансової установи чи банку, в якому бажає отримати кредит, з числа тих що доступні для отримання грошового переказу.

21.02.2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» через ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахувало грошові кошти в сумі 12700,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 . Отримувач ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_5 (а.с. 20, 31).

Згідно копії Довідки №07_1/2024, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» 06.08.2024 року, відповідно до Договору №1336 від 26.09.2013 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» через АТ КБ «ПриватБанк» було здійснено за дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» успішні платежі через платіжний сервіс LiqPay ПриватБанку на карти клієнтів, зокрема, 21.02.2023 року на карту № НОМЕР_6 12700,00 грн., ID платежу (а.с. 32-33).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 25.04.2023 року заборгованість відповідача за Кредитним договором №505301351 від 21.02.2023 року становить 27706,32 грн., в тому числі: 12700,00 грн. основного боргу, 15384,78 грн. процентів (а.с. 68-69).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» станом на 20.12.2023 року заборгованість відповідача за Кредитним договором №505301351 від 21.02.2023 року становить 60632,34 грн., в тому числі: 12700,00 грн. основного боргу, 47932,34 грн. процентів (а.с. 70-72).

Наданою стороною відповідача випискою з банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» підтверджено, що ОСОБА_1 належить рахунок № НОМЕР_3 (а.с. 135).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» зазначено, що право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №505301351 від 21.02.2023 року перейшло до товариства на підставі договорів факторингу (а.с. 34-37).

Так, 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до пункту 2.1 якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Додатковою угодою від 31 грудня 2020 року за №26 Договір факторингу №28/1118-01 викладено у новій редакції (а.с. 41-44).

У п. 4.1 Договору факторингу №28/1118/-01 у новій редакції визначено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує (а.с. 41).

Додатковою угодою від 31 грудня 2022 року за №31 сторони продовжили строк дії Договору факторингу №28/1118-01 31 грудня 2023 року включно (а.с. 84).

Відповідно до Реєстру боржників №226 від 25.04.2023 року до Договору факторингу №28/1118-01, укладеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №505301351 від 21.02.2023 року в сумі 28084,78 грн. (12700,00 грн. заборгованість по основному боргу, 15384,78 грн. заборгованість по відсотках) (а.с. 47-49).

Довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №505301351/ФК від 16.07.2024 року підтверджено, що 25.04.2023 року було здійснено відступлення права вимоги за Кредитним договором №505301351 від 21.02.2023 року, укладеного з ОСОБА_1 , до ТОВ «Таліон Плюс» згідно укладеного Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с. 83).

30.10.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №30/1023-01, строк дії якого закінчується 31 грудня 2024 року. Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору (п. 4.1).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023 року до Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 60632,34 грн. (а.с. 50-58).

17.07.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» укладено Договір факторингу №17/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором. За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників (а.с. 59-63).

Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №17/07/2024 від 17.07.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 60632,34 грн. (12700,00 грн. заборгованість по основному боргу, 47932,34 грн. заборгованість по відсотках) (а.с. 64-67).

Згідно платіжної інструкції в національній валюті від 17.07.2024 року №3108 ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» сплатило на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 279009,27 грн. за відступлення права вимоги згідно Договором факторингу №17/07/2024 від 17.07.2024 року (а.с. 176).

За змістом копії виписки ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» з особового рахунку за Кредитним договором №505301351 від 21.02.2023 року станом на 20.08.2024 року заборгованість за цим кредитним договором не погашена і становить 60632,34 грн. (12700,00 грн. прострочене тіло, 47932,34 грн. прострочені відсотки) (а.с. 73).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач у встановлений договором строк не сплатив суму кредиту, проценти за користування кредитом, тобто не виконав зобов`язання належним чином відповідно до умов договору, зазначені суми підлягають стягненню з нього на користь позивача.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки передчасними та не погоджується з ними, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Разом з тим, відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 року у справі №909/1411/13, від 13.10.2021 року у справі №910/11177/20).

Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що «ніхто не може передати більше прав, ніж має сам».

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 16.10.2018 року у справі №914/2567/17, від 04.12.2018 року у справі №31/160(29/170(6/77-5/100), від 04.06.2020 року у справі №910/1755/19.

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Виходячи із загальних правил та положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Обсяг цих прав та умови їх переходу визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто новий кредитор отримує право вимагати виконання зобов`язання в обсязі, що існував на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012).

Умовами пункту 1.3 Договору факторингу від 28 листопада 2018 року передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Згідно із пунктом 2.1 цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений Договір факторингу №28/1118-01, а 31 грудня 2020 року до нього укладено додаткову угоду.

Кредитний договір укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 21.02.2023 року, тобто після укладення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору про відступлення прав вимоги №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.

Із наведеного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною. Тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення Договору факторингу від 28 листопада 2018 року не існувало, і сторони не могли передбачити, що 21 лютого 2023 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем.

Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28.11.2018 року та 30.10.2023 року.

Відтак, апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» відсутнє право на звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на його користь заборгованості за Кредитним договором №505301351 від 21.02.2023 року, який укладений після відступлення прав вимог за договорами.

Суд першої інстанції вищезазначеним обставинам не дав належної оцінки та безпідставно дійшов висновку про наявність у позивача права вимоги до відповідача.

У зв`язку з наведеним, зважаючи на той факт, що у позивача відсутнє право вимоги до відповідача, у задоволенні позову необхідно відмовити саме з цієї підстави. Через це надавати висновки за іншими мотивами апеляційної скарги не має правового значення.

Що стосується клопотання апелянта про витребування в АТ КБ «Приватбанк» інформації чи належав станом на 21.02.2023-23.02.2023 років ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» () рахунок № НОМЕР_4 , та виписки по вказаному рахунку за цей період, то враховуючи вимоги статей 83, 84, ч.ч. 1 та 3 ст. 367 ЦПК України; зазначені представником апелянтом обставини, з огляду на які він просить витребувати дані докази; матеріали справи; те, що таке клопотання заявлялося ним та вирішувалося в суді першої інстанції; та вимоги закону щодо апеляційного розгляду справи, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України зазначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Зважаючи на задоволення вимог апеляційної скарги, з ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 відповідно до положень ст.ст. 141, 382 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2906 грн. 64 коп., сплачений за подання апеляційної скарги.

Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Оскільки зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, то судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кірюшина Артема Андрійовича задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2024 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» (, адреса: Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, м. Київ, 02090) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) 2906 (дві тисячі дев`ятсот шість) грн. 64 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 28 січня 2025 року.