СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 6/759/62/25
ун. № 2608/4329/12
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Кравченко Ю.В., розглянувши матеріали заяви головного державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лариси Міщенко про видачу дубліката виконавчого листа № 2/2608/3554/12, виданого Святошинським районним судом міста Києва 07.09.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява головного державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лариси Міщенко про видачу дубліката виконавчого листа № 2/2608/3554/12, виданого Святошинським районним судом міста Києва 07.09.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 000,00 гривень на кожну дитину щомісячно.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2025 головуючим суддею визначено Кравченка Юрія Вікторовича. Справа передана судді 14.01.2025.

Дослідивши матеріали заяви та додатки до неї, суддя дійшов таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 182 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; найменування суду, до якого вона подається; номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення); перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення); інші відомості, що вимагаються цим Кодексом. Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

При цьому форма, порядок і спосіб надсилання іншим учасникам справи заяви та доданих до неї документів на стадії виконання судового рішення чинним ЦПК України не передбачені.

Водночас відповідно до ч. 7 ст. 43 ЦПК України, у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення.

Отже, відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 2-591/11 від 08.06.2022.

З огляду на те, що процесуальний закон не визначає, у якій саме формі необхідно надсилати заінтересованим особам заяву (скаргу, клопотання, заперечення) на стадії виконання судового рішення, слід за аналогією закону застосовувати ч. 7 ст. 43 ЦПК України і направляти заяву (скаргу, клопотання, заперечення) та додатки до неї до електронного кабінету заінтересованої особи, а у разі відсутності у заінтересованої особи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність у заінтересованої особи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Таке тлумачення найбільш ефективно сприятиме виконанню завдань цивільного судочинства і відповідатиме засаді рівності сторін. Заінтересована особа, з огляду на скорочені строки розгляду заяви (скарги, клопотання, заперечення) на стадії виконання судового рішення, повинна мати доступ до всіх матеріалів, щоб мати можливість надати суду свої пояснення і міркування щодо поданої заяви (скарги, клопотання, заперечення).

Предметом зазначеної заяви є вимога про видачу дубліката виконавчого листа № 2/2608/3554/12, виданого Святошинським районним судом міста Києва 07.09.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Наведене свідчить про наявність у заявниці обов`язку надати докази надсилання заяви та додатків до неї іншим учасникам справи (стягувачці і боржникові).

Проте, зазначений обов`язок заявниця виконала частково, долучивши до заяви докази направлення листа ОСОБА_2 (номер відправлення 846) від 27.12.2024 та ОСОБА_1 201) від 27.12.2024.

Утім, зазначені докази не дають змоги достеменно встановити, які саме документи були направлені стягувачці і боржникові, адже описи вкладення у листи матеріали заяви не містять.

Згідно із ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 182, 183, 260, 261, 353-355ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву головного державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лариси Міщенко про видачу дубліката виконавчого листа № 2/2608/3554/12, виданого Святошинським районним судом міста Києва 07.09.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, повернути заявниці без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Ю.В. Кравченко