Справа № 386/547/24
Провадження № 2/386/277/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області

В складі головуючого судді Гут Ю. О.

з участю: секретаря судового засідання Корніцької Л.В.,

представника відповідача Єрмоленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЯ БОРГІВ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості :за кредитними договорами, шляхом направлення позову засобами поштового зв`язку, який надійшов до суду 06.05.2024, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №Р25.21532.004408874 від 08.10.2018 в розмірі 183353,36 грн, з яких 90076,33 грн.- заборгованість за основною сумою, 93277,03 грн-сума заборгованості за процентами; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 жовтня 2018р. ОСОБА_1 уклала із Акціонерним товариством "Ідея Банк" Кредитний договір №P25.21532.004408874 від 8 жовтня 2018р. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № P25.21532.004408874 від 8 жовтня 2018р., укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Реєстру боржників №3 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № P25.21532.004408874 від 8 жовтня 2018р., в сумі 183353.36 грн., з яких 90076,33 заборгованість за основним боргом , 93277,03 заборгованість за відсотками. Всі нарахування здійснювались АТ"ІДЕЯ БАНК" станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював жодних додаткових нарахувань . Відповідно до умов укладеного кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом , виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строк і на умовах , передбачених договором. ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за вказаним кредитним договором в сумі 183353.36 грн., з яких 90076,33 заборгованість за основним боргом , 93277,03 заборгованість за відсотками.

Ухвалою суду від 30.05.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 06.06.2024 позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, повідомлено, що відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

17.07.2024 до суду надійшла заява представника відповідача, в якій просив розгляд справи провести за правилами позовного провадження.

Ухвалою суду 25.07.2024 здійснено перехід цивільної справи за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до загального позовного провадження та призначено до попереднього засідання .

26.11.2024 на офіційну електронну пошту від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, який не прийнято судом, оскільки поданий до суду з пропущеним строком, передбаченим ч. 7 ст. 178 ЦПК України, докази поважності такого строку судом не надано, тому суд не взяв його до уваги.

02.12.2024 представник позивача через систему «Електронний суд» надіслала до суду відповідь на відзив, в передбачений в ухвалі суду термін, однак оскільки відзив на позовну заяву не прийнятий судом, тому відповідь на відзив на позовну заяву судом до уваги суд не береться.

19.12.2024 постановлено ухвалу суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, представник позивача в позові просив розгляд справи проводити у відсутність представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними та недоведеними. Вказала, що відповідно до п. 1.2. кредитного договору, строк кредиту був з 08.10.2018 по 08.10.2020, враховуючи те, що останній платіж по кредиту відповідачем був сплачений 09.08.2019, то право вимоги стягнення боргу настало після несплати чергового місячного платежу, тобто з вересня 2019 року, тобто з вересня 2022 почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами позивача. Вважає, що трирічний строк позовної давності, який давав право позивачу на звернення до суду про стягнення заборгованості з відповідача закінчився 08.09.2022 року, будь яких заяв про поновлення строку звернення до суду від позивача не надходило. Нарахований позивачем розмір відсотків становить 93277,03 грн. є несправедливим та суперечать встановленим обмеженням ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування». Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку за період з 08.10.2018 по 07.07.2023 відповідачем було сплачено 41604 грн. заборгованості за основним боргом та 30457,07 грн. комісію за обслуговування кредиту. Представник відповідача вказала, що виходячи з вищевикладеного в разі якби позивач мав би право на стягнення заборгованості то розмір заборгованості складав би 27580,93 грн. Жодного розрахунку щодо суми нарахованих процентів позивачем не надано, а тому зазначена сума нарахованих позивачем процентів не може вважатися належним та допустимим доказом наявності заборгованості.

Заслухавши представника відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.10.2018 між АТ "Ідея Банк" та відповідачем було укладено кредитний договір №Р25.21532.004408874.

В договорі зазначено, що відповідач на умовах договору надає позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 99642 грн., а позичальник зобо`язується одержати кредит та повернути його разом з процентними платежами згідно умов договору. Строк договору 48 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника. Невід`ємною частиною Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту , які розміщені на сайтах Товариства https:// ideabank.ua/

Свої зобов`язання первісний кредитор виконав в повному обсязі, перерахував кошти в розмірі 99642 грн , на рахунок вказаний позичальником. Згіднго графіку погашення кредиту Головач щомісячно 08 числа повинна була вносити на рахунок погашення боргу кошти в розмірі 4806,35 грн.

Як вбачається з виписки рахунку з 08.10.2018 по 07.07.2023, відкритому за кредитним договором №Р25.21532.004408874 на ім`я ОСОБА_1 , слідує, що 08.10.2018 на рахунок ОСОБА_1 , відповідно кредитного договору перераховано 99642 грн. ОСОБА_1 періодично вносила на рахунок кошти, з яких в пріоритетну чергу здійснювались оплати за обслуговування кредиту, сплату за відсотками, та в останню чергу оплату за тілом кредиту, а саме 14.11.2018 4900 грн., з яких за тіло кредиту відраховано 1299,93 грн.;10.12.2018- 5190 грн, з яких за тіло кредиту -1337,39 грн. та 440,90 грн.; 16.01.2019- 4807 грн, з яких за тіло кредиту 923,28 грн., 11.02.2019- 1510 грн; 19.02.2019- 3310 грн, з яких за тіло кредиту- 1396,38 грн.; 19.03.2019- 4990 грн , з яких за тіло кредиту-1444,04 грн.; 16.04.2019- 4810 грн., з яких за тіло кредиту-1460,96 грн.; 20.05.2019 2390 грн, з яких за тіло кредиту0; 19.06.2019- 4807 грн , з яких за тіло кредиту1262,79 грн;09.08.2019 4890 грн , з яких за тіло кредиту -0.

Як вбачається з виписки відповідач вносила кошти з порушенням графіків погашення кредиту, останній платіж 09.08.2019, всього за тіло кредиту позивачем виплачено 90076 ( дев`яносто тисяч сімдесят шість) грн. 33 коп.

07.07.2023 між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" було укладено Договір факторингу №07072023 відповідно до якого АТ "Ідея Банк" відступило ТОВ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ", а ТОВ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ", набуло права вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №Р25.21532.004408874.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачем взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим, станом на 07.07.2023, має заборгованість в розмірі 183353 грн. 36 коп, яка складається з заборгованості за тілом кредиту- 90076 грн. 33 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом-93277 грн. 03 коп.

Із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23.09.2015 року по справі №6-979цс15, вбачається, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

При умові, що відповідач з будь яких підстав не отримав вище зазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в договорі позики, і таке виконання було б належним у відповідності до положень статті 516 ЦК України.

Всупереч умовам Кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України

Згідно з умовами Кредитних договорів Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договорами.

Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитними договорами.

Відповідно до ст.1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідачем визнається кредитна заборгованість лише в частині стягнення кредитної заборгованості в розмірі 27580,93 грн , оскільки вважає, що за основним боргом нею сплачено 41607 грн та 30 457,07 грн комісії за обслуговування кредиту позивачем стягнуто з не неправомірно, тому ( 99642-41604-30457,07 =27580,93 грн. по кредитному договору №Р25.21532.004408874, укладеному 08.10.2018 між нею АТ "Ідея Банк".

Однак, суд констатує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» належним чином доведено, окрім існуючої кредитної заборгованості відповідача по відсоткам, по кредитному договору №Р25.21532.004408874 існуючої кредитної забогованості по за тілом кредиту в розмірі 90076,33 грн.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитних договорів (ст. 638 ЦК України).

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 ст.1054 та частини 2 ст.1050 Цивільного Кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

За змістом ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зав`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення суми кредиту, що є істотним порушенням договорів кредиту та позики, укладених між сторонами, оскільки, Кредитор внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати суму кредиту та суму відсотків за користування даним кредитом, на що позивач розраховував при укладенні договорів.

Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує із відповідача на користь позивача суму заборгованості за основним боргом за кредитним договором №Р25.21532.004408874 від 08.10.2018 існуючої кредитної заборгованості по за тілом кредиту в розмірі 90076,33 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Щодо заявленого клопотання представником відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Так, у рішеннях від 20.09.2011 (справа ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»), від 22.10.1996 (справа «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства») вказано, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. позовна давність, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Застосування позовної давності має забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Висновки щодо застосування позовної давності викладено також у рішеннях ЄСПЛ у справах Беллет проти Франції (Bellet v. France) за заявою № 23805/94, Seal v. The United Kingdom за заявою № 50330/07, Dacia S.R.L. v. Moldova за заявою № 3052/04; Lelas v. Croatia за заявою № 55555/08; Phinikaridou v. Cyprus за заявою № 23890/02.

У постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 Верховний Суд України вказав, що проценти за кредитом і пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду. Цю постанову стали використовувати для того, щоб суди обчислювали позовну давність не з дня, коли кредитор дізнався чи мав дізнатися про порушення його права, а в зворотний бік від дня звернення до суду. Тому Велика Палата ВС вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаній постанові Верховного Суду України.

У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Згідно пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

За кредитною угодою перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України). Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена у Постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, у Постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Судом встановлено, що 08.10.2018 між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 99642 грн., дата повного погашення кредиту 08.10.2022, а позов позивачем було подано до суду 06.05.2024 , тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином, вимоги відповідача про застосування спеціальної позовної давності є безпідставними та не приймаються судом до уваги.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору 50 відсотків від сплаченого позивачем, тобто 1514 грн.

Представник відповідача у своєму відзиві просила стягнути з позивача витрати на правничу допомогу, при цьому надала акт №1 наданих послуг від 25.11.2024, розрахунок наданих витрат від 25.11.2024 у розмірі 14500 грн., ордер,, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію договору №80 про надання правової (правничої допомоги від 10.04.2024.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставини справи, суд вважає , що клопотання представника про стягнення з позивача витрат за правничу допомогу задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано підтвердження про оплату гонорару.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-89, 141, 223, 258-259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" заборгованість за договором кредиту №Р25.21532.004408874 від 08.10.2018 у розмірі 90076 ( дев`яносто тисяч сімдесят шість) грн. 33 коп.

- понесені позивачем судові витрати за сплату судового збору в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять ) грн.

В іншій частині відмовити.

Місцезнаходження позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ": м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, поштовий індекс 01032; адреса для листування: м. Бровари, вул. Лісова, буд. №2 поверх 4 Київська область, поштовий індекс 07400. ідентифікаційний код юридичної особи в .

Місце проживання відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .; РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення: 29 січня 2025 року.

Суддя: Гут Ю. О.