ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1128/24
Провадження № 2/210/65/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23 січня 2025 року
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Скотар Р.Є.,
за участі секретаря судового засідання Новосилецького В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -
Короткий виклад позовних вимог
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду 23.02.2024 року з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрованому 07.10.2011 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем. Шлюб між позивачем та відповідачем припинено за рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.04.2021 року.
В період шлюбу і до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, сторонами була придбана за спільні кошти 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка була оформлена на відповідача.
Також, в період шлюбу, 13.02.2019 року сторони придбали транспортний засіб марки «Renault», модель «Trafiс», дизельний, пасажирський, 2006 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , днз « НОМЕР_2 », який також був зареєстрований на відповідача.
Позивач зазначає, що оскільки договору (шлюбного) про набуте майно між нею та відповідачем не було укладено воно належить кожному з них у рівних частках, тобто по 1/4 частині квартири та по 1/2 транспортного засобу.
Відповідно до ринкової вартості майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, дійсна вартість спільної квартири становить 720000,00 гривень, а її 1/4 частина 180000,00 гривень. Дійсна вартість транспортного засобу становить 310513,00 гривень, а його 1/2 частина 155256,50 гривень.
Враховуючи викладене, просить суд:
Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно: 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки «Renault», модель «Trafiс», VIN: НОМЕР_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/4 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 180000,00 гривень та 1/2 частини транспортного засобу марки «Renault», модель «Trafiс», VIN: НОМЕР_1 у сумі 155256,50 гривень, що разом складає 335256,50 гривень.
Припинити право спільної сумісної власності на наступне майно: 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки «Renault», модель «Trafiс», VIN: НОМЕР_1 , виділивши у власність ОСОБА_2 за рахунок компенсації.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.
Рух по справі
Ухвалою суду від 11 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с.48).
Ухвалою суду від 21 березня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, витребувано з Територіального Сервісного центру МВС України № 1243 інформацію: чи було зареєстровано у період з 07.10.2011 року по 16.05.2021 року право власності на транспортні засоби, в тому числі «Renault Trafic», дизельний пасажирський, 2006 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 а також надати належним чином засвідчені копії правовстановлюючих документів на транспортні засоби, які були зареєстровані за ОСОБА_2 у даний період часу (а.с.53).
Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року підготовче судове засідання у справі відкладено до 16 травня 2024 року (а.с.56).
Ухвалою суду від 12 червня 2024 року підготовче судове засідання у справі відкладено до 09 липня 2024 року (а.с.68).
Ухвалою суду від 09 липня 2024 року підготовче судове засідання у справі відкладено до 16 липня 2024 року (а.с.79).
Ухвалою суду від 15 серпня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.30 годину 09 вересня 2024 року (а.с.93-94).
Ухвалою суду від 09 вересня 2024 року судове засідання у справі відкладено на 23 жовтня 2024 року (а.с.103).
В судове засідання, призначене на 23 січня 2025 року сторони не з`явились, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином.
До початку судового засідання, 09.09.2024 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ващенко О.М. надано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. На задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі та просив суд задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. Клопотань не надходило. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку загального позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження
Судом встановлено, що 07 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 07.10.2011 року зроблено відповідний актовий запис №506. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу: ОСОБА_5 та ОСОБА_5 . Дані відомості підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.15).
Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2021 року, шлюб, укладений 07.10.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 18.05.2021 року (а.с.16-18).

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, трикімнатна квартира загальною площею 56,92 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини ОСОБА_2 та на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: р-р №383, виданий 19.08.2017 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коваленко І.М. (а.с.19).

У відповідь на запит ОСОБА_1 від 14.03.2023 року щодо реєстрації транспортного засобу Renault Trafic, Територіальний сервісний центр МВС №1243 27.04.2023 року, повідомив, що транспортний засіб Renault Trafic перереєстровано на іншу фізичну особу та оскільки запитувана інформація містить персональні дані (відомості) про фізичних осіб власників транспортних засобів, то їх надання можливо лише за згодою особи, яка є суб`єктом персональних даних (а.с.9-10).

Відповідно до Звіту про оцінку майна ринкової вартості нерухомості від 16.02.2023 року: трикімнатної квартири, загальною площею 56,92 кв.м, житловою площею 42,40 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкту оцінки для цілей оподаткування складає 720000,00 гривень без ПДВ (а.с.20-32).

Відповідно до Звіту про оцінку майна: автомобіля марки Renault, модель Trafiс реєстраційний номер НОМЕР_2 (власник ОСОБА_2 ) від 15.01.2024 року, ринкова вартість об`єкту оцінки складає 310513,00 гривень (а.с.33-43).

Згідно відповіді Територіального сервісного центру МВС №1243 за вх.№21204 від 23.08.2024 року, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, в період з 07.10.2011 по 16.05.2021 за гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 було зареєстровано та відчужено наступний транспортний засіб:

13 лютого 2019 року зареєстровано транспортний засіб RENAULT TRAFIC 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , сірого кольору, з об`ємом двигуна 2463 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 від 13 лютого 2019 року, на підставі договору купівлі-продажу №5706/19/005199 від 09 лютого 2023 року виданого ТОВ «Автопрестиж Центр»;

06 липня 2021 року транспортний засіб RENAULT TRAFIC 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , сірого кольору, з об`ємом двигуна 2463 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 06 липня 2021 року, перереєстровано на гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_8 , на підставі договору купівлі-продажу №6545/2021/2662515 від 06 липня 2021 року, укладеного в ТСЦ МВС №6545.

Документи, які стали підставою для перереєстрації 13 лютого 2019 року та 06 липня 2021 року, транспортного засобу RENAULT TRAFIC 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , сірого кольору, з об`ємом двигуна 2463 см.куб., були знищені у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Термін зберігання (3 роки) документів щодо реєстрації/перереєстрації транспортних засобів закінчився відповідно до статті 204 глави 4.5 розділу 4 Переліку документів, що створюються під час діяльності органів внутрішніх справ, навчальних закладів, підприємств та закладів охорони здоров`я, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10 січня 2014 року (а.с.98-99).

Мотиви, застосовані норми права та оцінка суду

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд зазначає, що цивільний процес здійснюється на засадах змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Щодо позовних вимог в частині визнання спільним майном подружжя та стягнення з відповідача грошової компенсації в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Кодексу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 Кодексу).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Конструкція норми ст. 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя, може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини 4 та 5 цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц (провадження№61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі №487/6195/16-ц (провадження №61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі №552/1514/19 (провадження №61-21084 св 19).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі (з 07.10.2011 по 16.04.2021) сторонами 13.02.2019 року було придбано транспортний засіб марки «Renault», модель «Trafiс», дизельний, пасажирський, 2006 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , днз « НОМЕР_2 », який було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль придбано відповідачем за власні кошти, останнім не надано.

06 липня 2021 року транспортний засіб RENAULT TRAFIC 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , сірого кольору, з об`ємом двигуна 2463 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 06 липня 2021 року, перереєстровано на гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_8 , на підставі договору купівлі-продажу №6545/2021/2662515 від 06 липня 2021 року, укладеного в ТСЦ МВС №6545.

Вказані відомості відповідачем не спростовані.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. За відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18).

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 року № 6-486цс16.

Так, позивач ОСОБА_1 не надавала згоди на відчуження спірного автомобіля, на момент продажу транспортного засобу сторони не вирішили питання про поділ майна та відповідачем презумпція спільності права власності подружжя на придбаний в період шлюбу автомобіль не спростована.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11).

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц: «Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог суду надано Звіт про оцінку автомобіля марки Renault, модель Trafiс реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно якого ринкова вартість об`єкту оцінки складає 310513,00 гривень.

Враховуючи, що матеріалами справи доведено факт належності сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя транспортного засобу марки «Renault», модель «Trafiс», дизельний, пасажирський, 2006 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , днз « НОМЕР_2 » до моменту його відчуження відповідачем без згоди позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за 1/2 частину даного транспортного засобу, а саме в розмірі 155 256,50 гривень.

Разом з тим, оскільки транспортний засіб марки «Renault», модель «Trafiс», дизельний, пасажирський, 2006 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , днз « НОМЕР_2 » відчужено відповідачем 06 липня 2021 року, позовна вимога в частині визнання спільним майном подружжя даного транспортного засобу, задоволенню не підлягає.

Крім того, судом встановлено, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (з 07.10.2011 по 16.04.2021) 19.08.2017 року ОСОБА_2 було придбано 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини ОСОБА_2 та на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: р-р №383, виданий 19.08.2017 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коваленко І.М.

Вказані відомості відповідачем не спростовані.

Отже, оскільки 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_2 за період перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , дана частина квартири є спільним майном подружжя.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірну частину квартири відповідачем придбано за власні кошти, останнім не надано.

Враховуючи, що матеріалами справи доведено факт належності сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання 1/2 частини даної квартири спільним майном подружжя.

Крім визнання 1/2 частини квартири спільним майном подружжя, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/4 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та припинити право спільної сумісної власності на дане майно.

Суд зазначає, що при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України).

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 365 ЦК України.

Враховуючи можливість виділення 1/2 частини квартири в натурі та те, що дана квартира не відноситься до неподільної речі, можливість спільного володіння і користування даною квартирою, а також те, що припинення права позивача на частку у спільному майні може завдати істотної шкоди інтересам ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , яким на праві спільної часткової власності належить дана квартира (по 1/2 частині кожному), суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в даній частині.

Щодо позовних вимог в частині припинення права спільної сумісної власності.

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час перебування у шлюбі з 07.10.2011 року по 16.04.2021 року.

Оскільки відповідач не спростував презумпції спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки «Renault», модель «Trafiс», дизельний, пасажирський, 2006 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , днз « НОМЕР_2 » до моменту його відчуження відповідачем, на дане майно поширюється режим спільної сумісної власності.

Задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за належну позивачу 1/2 частину у праві власності на транспортний засіб марки «Renault», модель «Trafiс», VIN: НОМЕР_1 в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, саме по собі свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт. Тому, в суду немає підстав для зазначення в резолютивній частині рішення про припинення такого режиму щодо вищевказаного майна.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року (справа №523/14489/15-ц, провадження №14-22цс20).

Враховуючи викладене, а також те, що судом визнано спільним майном подружжя 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , позовні вимоги в частині припинення права спільної сумісної власності на вищевказане майно, задоволенню не підлягають.

Судові витрати

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог у розмірі 155256,50 грн. що становить 46,31 % від суми позову (335256,50 грн.), із ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати у розмірі задоволеної частини, що становить 1552,57 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 60, 61, 63, 69, 70 СК України, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141,178, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280-282, 284, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину транспортного засобу марки «Renault», модель «Trafiс», VIN: НОМЕР_1 у сумі 155 256,50 гривень (сто п`ятдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят шість гривень п`ятдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1552,57 гривень (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дві гривні п`ятдесят сім копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 28 січня 2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 );

- відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Суддя: Р. Є. Скотар