Справа № 212/857/25
У Х В А Л А

29 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Борис О.Н., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Амельчишин О.В., до Виконкому Покровської районної у місті ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю

встановив:

До Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Амельчишин О.В., до Виконкому Покровської районної у місті ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю.

На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2025 року матеріали вказаної справи були передані в провадження судді Борис О.Н.

Вирішуючи питання щодо прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 184 ЦПК України, позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 187 ЦПК України передбачено, що за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку. передбаченому ст. 185 цього Кодексу.

Відкриття провадження у справі позовного провадження є визначальною стадією судового процесу і може здійснюватись судом лише у випадку відповідності поданої позовної заяви вимогам, визначеним процесуальним законом. За змістом ст.185 ЦПК України у випадку встановлення суддею невідповідності поданої позовної заяви вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, він постановляє ухвалу про залишення такої заяви без руху, яка з огляду на засади обов`язковості судових рішень є обов`язковою для позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України наслідки, пов`язані з невиконанням вимог такої ухвали суду, несе сторона позивача.

У зв`язку із зазначеним, звернення позивача до суду зобов`язує суддю до вчинення необхідних процесуальних дій з метою з`ясування можливості відкриття провадження у цивільній справі. Зокрема, з`ясуванню підлягають питання чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, для повернення позовної заяви, для відмови у відкритті провадження у справі.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Так, в позовній заяві позивач зазначає, що є рідною онукою ОСОБА_2 , яка померла в 2002 році. Після смерті бабці ОСОБА_2 позивач успадкувала нерухоме майно, а саме 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , інша частка належить іншій особі ОСОБА_3 , 1905 р.н. з яким позивачка не знай ома. Останній був зареєстрований у вказаному будинку станом на 10.12.1964 року, у подальшому був перереєстрований за іншою адресою в м. Кривий Ріг. У вказаному будинку більше 23 років офіційно відкрито, безперервно та самостійно проживає позивач та користується належною їй часткою будинку, а тому є всі підстави для визнання за позивачем права власності на 1/4 частину домоволодіння за вищевказаною адресою в порядку набувальної давності.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч. 5 ст. 177 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем судовий збір становить 1 відсоток ціни позову але неменше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 (три тисяч двадцять вісім) гривень.

Відповідно до п. 2, 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Згідно зі ст.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в цьому населеному пункті чи місцевості.

Ціна позову повинна бути визначена на момент пред`явлення позову з урахування грошової оцінки об`єктивної ринкової вартості об`єкта.

Документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору - це звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

На підтвердження вартості об`єкта нерухомості, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 надано копію Звіту з незалежної оцінки станом на 2021 рік.

Водночас, в порушення вищевказаних вимог до позовної заяви не додано жодних документів, які б містили відомості про оцінку даного об`єкта нерухомості станом на момент подання позову до суду.

Окрім того, до позову не додано відомості, які підтверджують право власності позивача на 3/4 частки домоволодіння за вищевказаною адресою станом на день звернення до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначених у частинах другій та третій ст. 83 ЦПК України.

Так, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено про вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Позивачем долучено до позову копію Рішення реєстратора про відмову в видачі витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке БТІ» датованого 27.04.2009 року.

В прохальній частині позовної заяви представник позивача просить суд витребувати: 1) з КП «Криворізьке БТІ» ДОР» довідку про те, на кого зареєстроване право власності на частину будинку АДРЕСА_1 , а також копію технічного паспорта на частину вказаного домоволодіння, яке належало ОСОБА_4 , 1905 р.н.; 2) з відділу №10 у місті Кривому Розі (Покровський) ДМС України відомості про отримання паспорта ОСОБА_4 , 1905 р.н., та які прізвища згідно паспорта мав останній та його повну дату народження; 3) з Департаменту надання адміністративних послуг Криворізької міської ради інформацію про реєстрацію (декларування) місця проживання ОСОБА_4 , 1905 р.н., відомості про право власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 ; 4) з Покровського відділу РАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) повний витяг про смерть ОСОБА_4 , 1905 р.н.

Проте представником позивача до позовної заяви не надано доказів того, що він або позивач зверталися до відповідних установ для отримання інформації, яку просить суд витребувати, а їм було відмовлено у її видачі або підтвердження факту того, що отримати дані довідки не є можливим на час подання позову до суду.

Крім того,з позовної заяви ОСОБА_1 неможливо однозначно встановити предмет позову, оскільки по тексту позовної заяви та в прохальній частині позову, де заявлені клопотання, не зазначено частину квартири, що належить(-ла) ОСОБА_3 , так як частина квартири вказана як розділовий знак - «?».

Окрім того, зазначаючи про належність частки домоволодіння ОСОБА_3 щодо якої позивач просить суд визнати право власності у порядку набувальної давності, та про те, що останній помер більше 10 років тому, у позовній заяві не вказано про наявність або відсутність спадкоємців ОСОБА_3 , про прийняття або неприйняття ними спадщини, що має безпосередня значення для кола учасників справи та її вирішення.

Також у позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 більше 23 років володіє та користується домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема проживає у будинку, доглядає за ним та утримує його, робить поточні та капітальні ремонти. Водночас, позивач не надає до суду доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема довідки установ, що надають комунальні та інші послуги, квитанції про оплату комунальних послуг тощо.

Окрім того, представник позивача стверджує, що позивачем не подано до суду іншого аналогічного позову до відповідача з тих самим предметом позову та з тими самими підставами. Водночас зазначає, що раніше судом був розглянутий позов ОСОБА_1 про визнання права власності на частину того ж самого домоволодіння. Однак в першій позовній заяві одним з відповідачів у справі був ОСОБА_3 , тому у задоволенні позову було відмовлено. Новий позов подано з тих підстав, що позивачці не було відомо, що вона володіє безхазяйним майном, яке є відумерлою спадщиною, так як їй не було відомо до грудня 2024 року про те, що ОСОБА_3 помер, а отже їй не було відомо хто є власником частини домоволодіння.

Водночас, судом встановлено, в проваджені Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала цивільна справа № 212/10510/21 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Криворізької міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, в якій 27.09.2022 року було постановлено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.01.2023 року вказане рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.09.2022 року залишено без змін.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, з метою підтвердження відсутності спільності предмету та підстав спору за новим позовом необхідно додати до позовної заяви належні та достатні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовується звернення до суду з новим позовом до того самого відповідача, з тим самим предметом позову та з тих самих підстав, та не є нововиявленими обставинами у вищевказаній справі.

Отже, з метою усунення недоліків позовної заяви позивач має звернутися до суду з виправленою позовною заявою, долучивши всі необхідні документи, що мають значення для розгляду справи.

Суд звертає увагу, що недотримання вищевказаних вимог є перешкодою до відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Отже, вищевказані вимоги закону позивачем не виконані, позовна заява не містить підтверджень викладених фактичних обставин справи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача, а також позов подано без дотримання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Таким чином, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, підтвердження та встановлення усіх обставин по справі позивачу необхідно надати до суду докази, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України, на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Амельчишин О.В., до Виконкому Покровської районної у місті ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків, повідомивши, що відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Амельчишин О.В., до Виконкому Покровської районної у місті ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю залишити без руху та надати позивачу строк на усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання ухвали в зазначений строк позовна заява буде вважатись неподаною та буде повернена зі всіма доданими до неї документами.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала складена та підписана 29 січня 2025 року.

Суддя О. Н. Борис