Справа № 522/3963/24-Е
Провадження № 2/522/1012/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

16 січня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Зелінська К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Національної поліції України про стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує, що має статус адвоката відповідно до положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Адвокат зазначає, що службовими особами органів Національної поліції України за його робочим місцем був проведений обшук із порушенням процедури: відсутня ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук адвоката, не було завчасно повідомлено раду адвокатів регіону, за результатами не складено протоколу обшуку.

Позивач вважає, що йому завдано моральної шкоди, з посиланням на статтю 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 22, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК, України статтю 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Наголошує на наявності елементів цивільно-правової відповідальності та просить суд стягнути з Держави України на його користь моральну шкоду у розмірі 200 000 грн, завдану внаслідок порушення процедури обшуку, що призвело до порушення права на недоторканність житла та іншого володіння, гарантій адвокатської діяльності, а також положень кримінального процесуального законодавства.

До суду надійшов відзив від Національної поліції України в якому відповідач позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні. Відповідач зазначає, що ухвалою слідчого судді на проведення обшуку у приміщенні позивача було надано дозвіл, а тому підтверджено наявність обґрунтованих підстав, а також процесуальної необхідності у проведенні такої слідчої дії. Зауважує, що чинним законодавством не передбачено повноважень суду при розгляді цивільної справи здійснювати повторну оцінку законності підстав для прийнятого раніше слідчим суддею рішення про проведення обшуку. Також відповідач вказує на відсутність судового рішення, яким встановлена протиправність його дій, а тому відсутній склад деліктної відповідальності. Окрім того, відповідач вважає, що позивач не надав суду доказів наявності моральних страждань (наданих безпосередньо закладами охорони здоров`я).

Відповіді на відзив та заперечення сторонами не подавались.

Ухвалою суду від 15.03.2024 року провадження у справі відкрито.

На підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси №269/24 від 11.06.2024 року у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_2 , по справі проведено повторний автоматизований розподіл, в результаті якого справу 11.06.2024 року передано судді Науменку А.В.

Ухвалою суду від 21.08.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судових засіданнях сторони надавали свої пояснення по суті справи, які відображені в аудіозаписі судових засідань. У судове засідання 16.01.2025 року позивач та представник відповідача з`явилися. Позивач підтримав свої вимоги, представник відповідача наголошував на необхідності у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи оглянувши відеозапис, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1778 від 02.06.2009 року, видане на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області.

Згідно відомостей, що містяться про адвоката у Єдиному реєстрів адвокатів України, його робоче місце знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане приміщення перебуває у користуванні позивача на підставі договору суборенди від 01.03.2023 року.

Окрім того, у приміщенні за адресою АДРЕСА_1 розташований пункт обміну валют ТОВ «ФК «ЦЕНТРОФІНАНС» «Операційна каса № 11». Приміщення, яке є робочим місцем адвоката, відокремлене від приміщень, які займає ТОВ «ФК «ЦЕНТРОФІНАНС».

В рамках кримінального провадження № 0002382 від 08.12.2020 року, досудове розслідування у якому здійснюється Головним слідчим управлінням Національної поліції України 27.09.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2023 року у справі № 757/41147/23-к слідчим слідчого відділення відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом ОСОБА_3 , за погодженням зі старшим слідчим з особливо важливих справ ГСУ НП України Онуфрієнком Д., слідчим СУ ГУНП в Одеській області Прокоповою К. за участю співробітників УСБУ в Одеській області було проведено обшук в офісних приміщеннях та пункті обміну валют ТОВ «ФК «ЦЕНТРОФІНАНС» «Операційна каса №11» за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд звертає увагу, що клопотання про надання обшуку погоджене прокурором відділу офісу генерального прокурора. Зі змісту ухвали 15.09.2023 року вбачається, що адвокат ОСОБА_1 та приміщення адвоката жодниим чином не згадується.

Адвокат Волканов Є.В. під час проведення обшуку був присутній на робочому місці у зазначеному відокремленому приміщені з відповідною інформаційною вивескою на дверях та повідомив службових осіб правоохоронного органу про орендування ним частини приміщення та знаходження його речей та документів у відповідному кабінеті.

Близько 17:40 27.09.2023 року службові особи органу досудового розслідування увійшли до приміщення, займаного адвокатом та провели там обшук без вилучення доказів.

Представник Ради адвокатів Одеської області не був присутній під час обшуку, оскільки повідомлення про проведення слідчої дії було надіслано на електронну адресу ради о 17:34, що вбачається із відповіді відповідної ради адвокатів регіону.

У подальшому 10.10.2023 року за клопотанням заступника Генерального прокурора було постановлено ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва на проведення обшуку у приміщенні, яке використовується Волкановим Є.В. для здійснення його адвокатської діяльност, який фактично був проведений 27.09.2023 року з підстав невідкладних слідчих дій.

Статтею 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, а також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до частини першої статті 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

В силу частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21)).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків визнається, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. (частини перша статті 23 ЦК України).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Подібний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2020 року у справі № 686/10710/18 (провадження № 61-125св19), від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20 (провадження № 61-2846св21), від 25 жовтня 2021 року у справі № 686/27099/20 (провадження № 61-6880ск21), від 15 листопада 2021 року у справі № 686/24617/20 (провадження № 61-10922св21), від 27 жовтня 2022 року у справі № 686/20441/21 (провадження № 61-3969св22).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначено, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно пункту другого частини першої статті 1 Закону адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами (частина перша статті 23 Закону).

Чинним законодавством встановлені гарантії адвокатської діяльності, як то проведення стосовно адвоката оперативно-розшукових заходів чи слідчих дій виключно з дозволу суду на підставі судового рішення, ухваленого за клопотанням Генерального прокурора, його заступників, прокурора Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя (пункт 3 частини 1 ст. 23 Закону), заборона проведення огляду, розголошення, витребування чи вилучення документів, пов`язаних із здійсненням адвокатської діяльності (пункт 4 частини 1 ст. 23 Закону).

Окрім того, Законом закріплюється специфічна процедуру проведення обшуку у займаних адвокатом приміщеннях.

Відповідно до частини другої статті 23 Закону у разі проведення обшуку чи огляду житла, іншого володіння адвоката, приміщень, де він здійснює адвокатську діяльність, тимчасового доступу до речей і документів адвоката слідчий суддя, суд у своєму рішенні в обов`язковому порядку зазначає перелік речей, документів, що планується відшукати, виявити чи вилучити під час проведення слідчої дії чи застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а також враховує вимоги пунктів 2-4 частини першої цієї статті.

Під час проведення обшуку чи огляду житла, іншого володіння адвоката, приміщень, де він здійснює адвокатську діяльність, тимчасового доступу до речей і документів адвоката має бути присутній представник ради адвокатів регіону, крім випадків, передбачених абзацом четвертим цієї частини. Для забезпечення його участі службова особа, яка буде проводити відповідну слідчу дію чи застосовувати захід забезпечення кримінального провадження, завчасно повідомляє про це раду адвокатів регіону за місцем проведення такої процесуальної дії.

З метою забезпечення дотримання вимог цього Закону щодо адвокатської таємниці під час проведення зазначених процесуальних дій представнику ради адвокатів регіону надається право ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення процесуальних дій, що зазначаються у протоколі.

Неявка представника ради адвокатів регіону за умови завчасного повідомлення ради адвокатів регіону не перешкоджає проведенню відповідної процесуальної дії.

З пояснень Рали адвокатів Одеської області, наданих на звернення позивача, вбачається, що на електронну пошту органу адвокатського самоврядування 27.09.2023 року надійшло повідомлення від Головного слідчого управління Національної поліції України про проведення процесуальних дій у приміщенні адвоката Волканова Є.В. При цьому таке повідомлення найшло о 17:34 із зазначенням, що така дія відбувається «на даний час».

Суд, з урахуванням положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльності, а саме статті 23, вбачає у діях органу досудового розслідування порушення гарантій адвокатської діяльності, які наявні у позивача як адвоката, що є підтвердженням протиправної поведінки як складу цивільно-правової відповідальності.

При цьому посилання відповідача на неможливість надання судом у межах цивільного судочинства оцінки належності дій службових осіб правоохоронного органу не заслуговує на увагу, оскільки предметом розгляду є саме стягнення моральної шкоди на підставі елементів цивільно-правової відповідальності.

У постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17 Велика Палата Верховного Суду визначила, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Винесення слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ухвали від 10.10.2023 року у справі № 757/45217/23-к після безпосереднього проведення обшуку не спростовує порушення службовими особами відповідача статті 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та відповідно не легалізує недотримання процедури обшуку адвоката, оскільки відноситься виключно до питання надання дозволу на такий обшук який фактично відбувся.

Суд також враховує, що з дослідженого відеозапису обшуку та повідомлення від 27.09.2023 р. №36604дн24/2/2-2023ВС адресованим Головним слідчим управлінням Національної поліції України до Ради адвокатів Одеської області вбачається, що позивачу перед початком обшуку не було заявлено про проведення щодо нього невідкладного обшуку в порядку ч1. та 3 ст. 233 КПК України, а у свою чергу зазначено саме про ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.09.2023 року у справі № 757/45217/23-к як підставу проведення обшуку адвоката. Порушенням процедури обшуку адвоката в тому числі є відсутність складення протоколу за результатами обшуку робочого приміщення адвоката за наслідком саме невідкладного обшуку, як відповідної слідчої дії.

З ухвали від 10.10.2023 року також вбачається, що слідчому судді із клопотанням не було надано документів, які підтверджують проведений невідкладний обшук та не обґрунтовано підстав для здійснення такої слідчої (розшукової дії).

Зважаючи на все вищевказане суд вбачає доведеність протиправної поведінки службових осіб відповідача безпосередньо 27.09.2023 року під час проведення обшуку в приміщенні адвоката з оголошенням як підстави - ухвали Печерського районного суду від 15.09.2023 року.

Щодо наявності шкоди слід врахувати наступне.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21)).

В той же час, як роз`яснено в п. 4Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому, в п. п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ.

Пунктом 9постанови Пленуму Верховного Суду України №4від 31березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач завдану йому моральну шкоду виражає у відчутті незахищеності себе як громадянина, що полягає у: відсутності можливості протидіяти незаконному проникненню до приміщень, якими користується; підвищенні стресового фону через незаконний огляд особистих речей; збільшенні імовірності пошкодження, втрати майна чи необережного поводження з ним; а також у моральних стражданнях як особи, що має статус адвоката, та займається незалежною професійною діяльністю у сфері надання правових послуг, в тому числі по протидії та поновленню порушених прав людини, які спричинені: порушенням наявних гарантій адвокатської діяльності; професійними немайновими втратами через зниження ділової репутації, можливістю погіршення взаємовідносин через зниження довіри від клієнтів, що може бути причиною втрати частини доходів у подальшому; стурбованістю через зниження авторитету серед колег; хвилюванням через підвищення ризику доступу сторонніх осіб до адвокатської таємниці та неможливістю у цьому зв`язку надавати правову допомогу належно та якісно; пригніченістю через неможливість як адвокату відстояти своє ж порушене право; розчаруванням у правоохоронних органах через свавілля та зловживання повноваженнями, наданими відповідним службовим особам державою.

Суд вважає обґрунтованими посилання позивача на моральні страждання, що спричинені здійсненням щодо нього як адвоката протиправних дій саме 27.09.2023 року під час обшуку. Враховуючи те, що такі протиправні дії службових осіб відповідача були об`єктивною та безпосередньою передумовою завданої моральної шкоди, також прослідковується причинний зв`язок між ними.

Однак, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що виходячи з положень статей16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).

Враховуючи викладене та обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню у розмірі 5 000,00 грн.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Національної поліції України про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 27.01.2025 року.

Суддя А.В. Науменко

16.01.25