Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 709/1745/24
Номер провадження 2/711/349/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: головуючого - судді Демчика Р.В., секретаря судового засідання Бутовської Д.О., представника позивача Клименка В.М., розглянувши у відкритому підготовчому провадженні в залі судових засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Клименко В`ячеслав Миколайович до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з батьком та встановлення факту, що має юридичне значення третя особа: Служба справах дітей Чорнобаївської селищної ради ,-

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Клименко В.М. звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з батьком та встановлення факту, що має юридичне значення третя особа: Служба справах дітей Чорнобаївської селищної ради.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08.10.2024 року матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Соснівського районного суду м.Черкаси.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 12.11.2024 року матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Придніпровського районного суду м.Черкаси.

Ухвалою Придніпровського районного суду від 11.12.2024 року відкрите загальне позовне провадження у справі.

В судове засідання, призначене на 12.30 год. 27.01.2025 року відповідачка не з`явилася, представник позивача повідомив суд про те, що відповідачка перебуває поза межами території України, та заявив клопотання про витребування з Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України відповідачем ОСОБА_2 .

Вирішуючи вказане клопотання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд наголошує, що саме засада змагальності опосередковано, через її контролюючу функцію, є гарантом законності, об`єктивності, неупередженості та повноти судового розгляду справи.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав. При цьому, важливим є встановлення оптимального співвідношення активності сторін та активності суду.

В рішеннях де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про порушення ст. 6 Конвенції, зазначено таке: Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (Lobo Machado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., ReportsofJudgment sand Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Nidero st Huberv. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_3 посилається на те що вона та ОСОБА_4 є доньками ОСОБА_5 , яка 23.11.2015 року уклала з ОСОБА_4 договір довічного утримання. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. ОСОБА_4 не надавала допомогу та не утримувала ОСОБА_5 , оскільки постійно проживала на території Російської Федерації, у зв`язку з чим слід визнати недійсним зазначений договір довічного утримання.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтями 77,79,80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи те, що представник позивача позбавлений можливості самостійно отримати вказаний доказ, суд вважає за необхідне з метою повного та об`єктивного розгляду справи, витребувати у Державній Прикордонній службі України відомості щодо перетину державного кордону України за останні п`ять років громадянкою України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст. 84 ЦПК України, -

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Витребувати у Державній Прикордонній службі України (01601, м. Київ, вул.. Володимирська, 26) відомості щодо перетину державного кордону України за останні п`ять років громадянкою України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Р. В. Демчик