Провадження 2/193/10/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 січня 2025 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.,

при секретарі Ратушної В.В.,

за участі :

представника позивача Остапенка О.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Вакулівської сільської ради про припинення права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

03 липня 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , Вакулівської сільської ради, про припинення права власності на земельну ділянку. 07 червня 2024 року позивач надав уточнену позовну заяву та просить визнати незаконними та скасувати рішення сесії Вакулівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 236- 5/VІІІ від 01.06.2021 року , № 571-7/VIII від 10 серпня 2021 року та № 873- 12/VIII від 08 лютого 2022 року; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 10.04.2023 року зареєстроване на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,25 га будівництва та обслуговування житлового будинку, зареєстроване реєстратором Волос О.В. Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер № :05:002:0002, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану на території Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровану 04.04.2023 року реєстратором Волос О.В. Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області; судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в сумі 1073,60 грн. та витрати на юридичну допомогу в сумі - 5000 грн. покласти відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він, ОСОБА_2 , є власником будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який отримав у спадщину, згідно рішення Софіївського районного суду від 10.03.2023 року. З метою приведення права власності на свою присадибну земельну ділянку до вимог чинного законодавства України він звернувся до землевпорядної організації з метою розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Але виявилося, що присадибна земельна ділянка яка належить йому, згідно ст. 120 ЗК України, має іншого власника, який зареєстрував право власності та присвоїв вищевказаній земельній ділянці кадастровий № :05:002:0002.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 336736428 від 23.06.2023 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер №:05:002:0002, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 , було зареєстровано 04.04.2023 року державним реєстратором Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області за Губою С.Д.. За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно підставою проведення державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку є рішення сесії Вакулівської сільської ради від 08.02.2022 року за №873-12-УІІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_3 » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер якої 125285200:05:002:0002 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка) гр. ОСОБА_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальним розміром 0,2500 га та передано гр. ОСОБА_3

10 липня 2024 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Омельченко Ю.А. подав відзив на уточнену позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Вакулівської сільської ради про припинення права власності на земельну ділянку в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що позивач надав уточнену позовну заяву від 07.06.2024 року, проти уточнених позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає їх незаконними та необґрунтованими з наступних підстав. По-перше, відсутні правові підстави щодо припинення права власності на земельну ділянку відповідача. Позивач обґрунтовує свої вимоги лише тим, що він являється власником житлового будинку згідно рішення суду від 10.03.2023, проте у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі та інші документи на будинок і на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Звертає увагу суду, що рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10.03.2023 року у справі № 193/131/23 про визнання права власності на нерухоме майно скасоване постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року. На підставі зазначеної постанови суду було припинено речове право на спірний будинок 06.03.2024 року, що засвідчується Витягом з Державного реєстру речових прав від 11.03.2024 року, індексний номер 369325284. Отже, докази та обґрунтування позову втратили сенс, оскільки Дніпровський апеляційний суд своїм рішенням встановив, що за вищевказаною адресою житловий будинок відсутній щонайменше 5 років. Так, на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (10.03.2023 рік) ніякого житлового будинку чи інших господарських будівель та споруд за вищезазначеною адресою не було. Так, в постанові Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у справі 193/131/23 було встановлені обставини та зроблено висновок: «Отже, ОСОБА_3 належними та допустимими доказами довів, що він є власником земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером :05:002:0002, що на зазначеній земельній ділянці житловий будинок на який позивачем оскаржуваним судовим рішенням визнано право власності відсутній, а відтак рішення суду порушує право приватної власності ОСОБА_3 на належну йому земельну ділянку». Крім того, у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку, зокрема немає ні рішення сесії ради про виділення чи про передачу у власність землі, ні свідоцтва про право на спадщину на вказану землю, ні Державного акту про право власності на земельну ділянку, ні Витягу з ДРРП на нерухоме майно. Отже ОСОБА_2 не набув права власності на житловий будинок і на земельну ділянку, оскільки відсутні були правовстановлюючі документи на будинок і на землю, навіть у його батьків. Додані копії витягів з погосподарської книги не являються правовстановлюючими документами на земельну ділянку, право власності встановлюється в судовому порядку. По-друге, позивачем не доведено, що оскаржувані рішення Вакулівської сільської ради є протиправними та порушили права чи інтереси позивача, а тому відсутні законні підстави для їх скасування. Вакулівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області на законних підставах передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :05:002:0002 на підставі першочергового рішення сесії Вакулівської сільської ради від 10.08.2021 року № 571-7/УІІІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3 » та затверджуючого рішення сесії від 08.02.2022 року № 873-12/УІІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність ОСОБА_3 ». Так, на момент виділення земельної ділянки та передачі її у власність за адресою: АДРЕСА_2 ніяких будівель за даною адресою взагалі не було, Вакулівська сільська рада володіла цією інформацією, тому й було вирішено передати її у власність відповідачу для подальшого будівництва житлового будинку. Тим більше, ніяких правовстановлюючих документів на вказану ділянку не було. Позивач не довів належними доказами та не обґрунтував те, що рішення є неправомірними. По-третє, позивач заявляючи вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку обрав невірний спосіб захисту. Велика Палата Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц зазначила, що пред`явлення вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на майно не є необхідним для ефективного відновлення його права. Аналогічний правовий висновок зазначено в постанові Великої Палата Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц. Також, у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 вказано, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95-98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс 19, пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028- 10/13 (провадження № 12-158гс 19, пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74) та інших.

Рішення Вакулівської сільської ради є законними, позивачем не доведено, що оскаржувані рішення є протиправними та порушили права чи інтереси позивача, а тому відсутні законні підстави для їх скасування.

Інші позовні вимоги є похідними від вищевказаних, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

У провадженні судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на земельну ділянку.

Розпорядженням керівника апарату Софіївського районного суду № 76 від 19.02.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи в зв`язку з тим, що рішенням Вищої ради правосуддя від 13.02.2024 № 412/0/15-24 суддю ОСОБА_4 звільнено з посади судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, що унеможливлює продовження розгляду справи, яка перебувала у її провадженні.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2024, матеріали цивільної справи № 193/1014/23 передано для розгляду судді Кравченко Н.О..

Ухвалою судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області Кравченко Н.О. від 21 лютого 2024 року прийнято цивільну справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області 16.07.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Остапенко О.М. в судовому засіданні підтримав уточнений позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, його представник ОСОБА_1 просив відмовити в позовних вимогах у повному обсязі ОСОБА_2 про припинення права власності на земельну ділянку, посилаючись на обґрунтування у відзиві на позов.

Відповідач - представник Вакулівської сільської ради в судове засідання не прибув, пояснень, заперечень не надав.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Предметом спору у даній цивільній справі є припинення права власності відповідача на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності, зокрема, на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно з ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Верховний Суд України у своїй постанові від 12.09.2012 року у справі № 6-71-12 зазначив, що якщо на підставі розпорядження органу державної влади в особи виникло право власності на земельну ділянку, позбавити її цього права цей орган може лише з підстав і за умов, передбачених ст. ст. 140-149 Земельного Кодексу України, а не шляхом подальшого скасування розпорядження про передачу земельної ділянки у власність особи, нехай навіть і вище стоячим органом державної влади.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 Земельного України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримана справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :05:002:0002, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.06.2023 (а.с. 6); Рішення Вакулівської сільської ради від 01 червня 2021 року № 236-5/VIІI надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром до 2,00 га. для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 10). В грудні 2022 року рішенням Вакулівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер №:05:002:0002 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальним розміром 0,2500 га. Передати гр. ОСОБА_3 безкоштовно у власність земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальним розміром 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, сільськогосподарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером №:05:002:0002 (а.с. 11). Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року у справі № 193/131/23 ухвалено визнати, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок загальною площею 50,1 кв. м (житлова площа 27,5 м кв.), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7,8). 23 січня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні його позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок загальною площею 50,1 кв. м (житлова площа 27,5 м кв.), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 1610,40 грн. (а.с. 57-59). На підставі зазначеної постанови Дніпровського апеляційного суду було припинено речове право на спірний будинок 06.03.2024 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 11.03.2024 року, індексний номер 369325284 (а.с. 60).

Представником позивача в судовому засіданні зазначено, що на постанову Дніпровського апеляційного суду позивачем подано касаційну скаргу, яку прийнято Верховним Судом.

Згідно моніторингу цивільної справи 193/13/23 встановлено, що ухвалою ВС від 13.03.2024 касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року залишено без руху. Постановою ВС від 13.01.2025 вирішено Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року залишити без змін.

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, судом встановлено, що у позивача ОСОБА_2 відсутні будь-які правовстановлюючі та інші документи на будинок і на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року було припинено речове право за позивачем на будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Отже відповідно постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у справі 193/131/23 було встановлені обставини та зроблено висновок, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером :05:002:0002, що на зазначеній земельній ділянці на житловий будинок право власності відсутнє. Відповідно до п.4, ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, у позивача ОСОБА_2 відсутні будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку, зокрема немає ні рішення сесії ради про виділення чи про передачу у власність землі, ні свідоцтва про право на спадщину на вказану землю, ні Державною акту про право власності на земельну ділянку, ні Витягу з ДРРП на нерухоме майно. Навіть в ст. 120 ЗК України, на яку посилається позивач, зазначено - у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розмішений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. ОСОБА_2 не набув права власності на житловий будинок і на земельну ділянку, оскільки відсутні були правовстановлюючі документи на будинок і на землю, навіть у його батьків. Додані копії витягів з погосподарської книги не являються правовстановлюючими документами на земельну ділянку, право власності встановлюється в судовому порядку (а.с .96-102). Позивачем не доведено, що оскаржувані рішення Вакулівської сільської ради є протиправними та порушили права чи інтереси позивача, а тому відсутні законні підстави для їх скасування. Вакулівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області на законних підставах передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :05:002:0002 на підставі першочергового рішення сесії Вакулівської сільської ради від 10.08.2021 року № 571-7/VIII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3 » та затверджуючого рішення сесії від 08.02.2022 року № 873-12/У1ІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність ОСОБА_3 ». Також позивач заявляючи вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку обрав невірний спосіб захисту. Велика Палата Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц зазначила, що пред`явлення вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на майно не є необхідним для ефективного відновлення його права. Аналогічний правовий висновок зазначено в постанові Великої Палата Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц. Також, у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 вказано, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 це 18, пункти 95-98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208це 18, пункти 85, 86, 115), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135ге 19, пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028- 10/13 (провадження № 12-158ге 19, пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125ие20, пункти 63, 74) та інших.

Суд враховує, що відповідач ОСОБА_3 діяв як добросовісний набувач при набутті оспорюваної земельної ділянки у власність, виконав всі передбачені законодавством дії щодо отримання у власність земельної ділянки.

Підстави набуття відповідачем ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку не були припинені, скасовані чи визнані недійсними.

Крім цього, позивач не є власником спірного майна і ніколи ним не був, не має правових підстав на припинення прав власності іншої особи-законного набувача майна, та його права саме відповідачем. не є порушеними.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові КЦС ВС від 18.06.2024 № 758/113/23 вказано, що особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги зокрема щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, із врахуванням відсутності порушеного відповідачем права позивача та того, що позивачем неправильно обрано спосіб судового захисту, суд дійшов висновку про необхідність відмови у заявлених позовних вимогах.

При вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не має підстав для присудження позивачеві судових витрат за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.10-13,81, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В уточненому позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Вакулівської сільської ради про припинення права власності на земельну ділянку , - відмовити.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 27.01.2025.

Суддя: Н.О.Кравченко