Справа № 214/2452/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Пугача Р.С.,

представника відповідача адвоката Давиденка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,-

Представники: від відповідача адвокат Давиденко А.О.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 10.04.2023, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх повнолітньої доньки, яка продовжує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання або досягнення 23-річного віку.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004, від якого мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.02.2019 шлюб між ними було розірвано. Донька ОСОБА_3 мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. Після досягнення повноліття вона продовжила навчання та з вересня 2022 року навчається у Навчально-науковому інституті управління, економіки та бізнесу МАУП за денною формою навчання, термін навчання з 12.09.2022 до 31.08.2026. У зв`язку з цим вона не має можливості працювати, власні доходи у неї відсутні, а тому потребує допомоги з боку батьків. ОСОБА_2 , будучи батьком ОСОБА_3 , взмозі надавати матеріальну допомогу на її утримання як доньки, оскільки є здоровим та працездатним, однак добровільно відмовляється це робити, що зумовило звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом на захист майнових прав та інтересів доньки. З метою створення умов для мінімального рівня забезпечення першочергових потреб (придбання харчів, одягу, літератури для навчання), позивач вважає, що аліменти з відповідача слід стягнути у розмірі не менше 1/6 частки від його заробітку (доходу).

Ухвалою суду від 17.04.2023 (головуючий суддя Прасолов В.М.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.15).

Ухвалою суду від 03.07.2023 (головуючий суддя Прасолов В.М.) зупинено провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.253 ЦПК України, до припинення перебування відповідача у складі ЗСУ.

У зв`язку із звільненням судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_5 у відставку та відрахуванням зі штату суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №723 від 14.05.2024 матеріали цивільної справи передано в провадження судді Євтушенку О.І.

Ухвалою суду від 22.05.2024 цивільну справу прийнято до провадження суддею Євтушенком О.І., поновлено провадження у цивільній справі з призначенням її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 06.08.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі (п.19 протоколу с/з).

Ухвалою суду від 11.09.2024 частково задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів з ГУ ДПС у м. Києві ДПС України відомостей про доходи ОСОБА_3 за період з 20.01.2023 до моменту виконання ухвали.

03.12.2024 за клопотанням представника відповідача судом згенеровано відомості про доходи позивача, відповідача та третьої особи з Державного реєстру фізичних осіб платників податків через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд».

Позивач ОСОБА_1 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 правом на участь в судовому засіданні не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягали.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився у зв`язку з перебуванням на військовій службі з травня 2023 року, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Будучи присутнім в судовому засіданні, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Давиденко А.О. заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_3 офіційно працевлаштована, має постійний заробіток, а тому позивачем не доведено її потребу у наданні матеріальної допомоги з боку батька ОСОБА_2 .

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, тривалість її перебування у провадженні суду, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, прийняття участі в судовому засіданні його повноважного представника, подання позивачем та третьою особою заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності учасників справи, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає цьому.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши позицію учасників справи, доводи позивача та заперечення відповідача, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) та ОСОБА_2 25.09.2004 уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №560.

Від шлюбу вони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 17.02.2005 Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.02.2019, ухваленим у справі №214/8119/18, яке набрало законної сили 29.03.2019, шлюб між сторонами було розірвано.

27.08.2022 ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_8 , зареєстрований Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 27.08.2022). Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_9 », яке є її дійсним прізвищем відповідно до паспорта громадянина України у формі ID № НОМЕР_3 , виданого 12.10.2022.

Як слідує з долученої до позову довідки від 14.03.2023 №85, ОСОБА_3 з вересня 2022 року навчається в Навчально-науковому інституті управління, економіки та бізнесу Міжрегіональної академії управління персоналом, за денною формою навчання, за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування», освітньо-кваліфікаційний рівень «бакалавр», група Е-9-22-Б1ФСБ (4.0д). Термін навчання з 12.09.2022 до 31.08.2026.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Як слідує з ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Приписами ч.3 ст.199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як вказували позивач та третя особа, що не оспорювалось відповідачем, після припинення шлюбних стосунків та розлучення ОСОБА_3 залишилась мешкати з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де вони й мають зареєстроване місце проживання за даними реєстру Криворізької міської територіальної громади.

Відповідач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Із 03.05.2023 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_4 , будучи призваним під час загальної мобілізації в Україні у зв`язку з введенням воєнного стану.

Із системного аналізу положень ст.199 СК України слідує, що істотними правовими передумовами для виникнення у батька (матері) обов`язку по утриманню повнолітніх сина (доньки) є сукупність таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23-х років; 2) продовження ними навчання за будь-якою із форм; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі з боку батьків; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). На цьому також акцентована увага у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та Верховним Судом у постанові від 06.08.2018 у справі №748/2340/17.

Таким чином, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Верховний Суд в постанові від 13.04.2021 у справі №308/4214/18 при вирішенні спору про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, зауважив про дію рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, суд зауважує, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Як слідує з обставин, якими позивач обґрунтувала свій позов, відповідач ОСОБА_2 , будучи батьком ОСОБА_3 , добровільно відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, яка після досягнення повноліття продовжила навчання за денною формою, в результаті чого позбавлена можливості офіційно працевлаштуватись та забезпечувати себе самостійно.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказував, що ОСОБА_3 має власний дохід, про що ні вона, ні позивач, якою ініційовано провадження у справі, суд не повідомили.

Так, за даними з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, згенерованими судом через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за клопотанням представника відповідача, та з відомостей, наданих ГУ ДПС у м. Києві ДПС України на виконання ухвали суду, встановлено, що ОСОБА_3 дійсно з 12.10.2023 офіційно працевлаштована у ТОВ «РЦ НЕОПОЛІС», де щомісячно отримує заробітну плату у середньомісячному розмірі 19 935 грн. 70 коп. (без відрахування податків та зборів, виходячи із відомостей про нараховану заробітну плату з січня 2024 року до вересня 2024 року включно).

За даними з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, згенерованими судом через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за клопотанням представника відповідача, судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 офіційно працює у ТзОВ «ВІВЕРА ГРУП», де отримує заробітну плату у середньомісячному розмірі 34 117 грн. 70 коп. (без відрахування податків та зборів, виходячи із відомостей про нараховану заробітну плату з січня 2024 року до вересня 2024 року включно). Крім того, до січня 2023 року позивач щомісячно отримувала аліменти, перераховані від ТОВ «НВП ГОРМАШ». Відповідач ОСОБА_2 з березня 2023 року отримує виплати військовослужбовцям у середньомісячному розмірі 46 807 грн. 68 коп. (без відрахування податків та зборів, виходячи із нарахувань з січня 2024 року до вересня 2024 року включно). До 04.01.2023 ОСОБА_2 працював у ТОВ «НВП ГОРМАШ», де з його заробітної плати утримували аліменти та перераховували на рахунок ОСОБА_1 на утримання їх доньки ОСОБА_10 . По досягненню дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) стягнення аліментів з відповідача припинено.

Таким чином, аналізом відомостей про доходи сторін, третьої особи з урахуванням хронологічності подій, зокрема, звернення до суду з позовом ОСОБА_1 10.04.2023, початку офіційної трудової діяльності ОСОБА_3 з 12.10.2023, навчання після досягнення повноліття з вересня 2022 року, припинення стягнення з відповідача аліментів на її утримання 19.01.2023, суд дійшов висновку, що до моменту початку трудової діяльності ОСОБА_3 дійсно потребувала матеріальної допомоги з боку обох батьків, які є працездатними, мають стабільний дохід та взмозі були надавати їй таку допомогу. При цьому, потреба ОСОБА_3 у матеріальній допомозі як матері, так і батька була оправдана її навчанням за денною формою здобуття освіти та відсутністю будь-якого джерела доходу. При цьому, з 12.10.2023 ОСОБА_3 офіційно працює, має власний щомісячний дохід, розмір якого у співвідношенні до рівня доходу її батьків об`єктивно надає їй можливість самостійно задовольняти свої потреби. Необхідність ОСОБА_3 у додатковій матеріальній допомозі з боку відповідача за вищевказаних обставин, позивачем не доведена жодними доказами.

Згідно зі ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Враховуючи встановлені судом обставини, рівність обов`язку обох батьків по утриманню дітей, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 із стягненням з відповідача на її користь аліментів на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, однак в межах періоду 10.04.2023 (дня пред`явлення позову до суду) до 12.10.2023. На переконання суду, стягнення з відповідача аліментів після 12.10.2023 за відсутності доказів потреби ОСОБА_3 в утриманні з боку батька, буде неправомірним та суперечитиме меті й призначенню такого роду аліментів.

З аналізу ст..200 СК України слідує, що законом не встановлено мінімальної межі визначення судом аліментів на повнолітніх дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи без визначення мінімальної межі в 50% відсотків від прожиткового мінімуму працездатної особи.

Таким чином, заявлення позивачем вимоги про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму, є необґрунтованим та свідченням неоднозначного розуміння приписів ч.2 ст.182 СК України, яка не регулює виниклі між сторонами правовідносини та застосовується виключно у випадку стягнення аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття в наказному чи позовному провадженні.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України (за ставками, що діяли на момент пред`явлення позову).

Посилання представника відповідача на звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору як учасника бойових дій суд оцінює критично, оскільки вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст.12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення п.13 ч.1 ст.5 Закону викладено у постановах ВП ВС від 09.10.2019 у справі №9901/311/19, від 12.02.2020 у справі №545/1149/17, від 20.01.2021 у справі №9901/258/20 та підстав для відступу від них суд не вбачає.

Слід також зауважити, що згідно з відкритими та загальнодоступними даними Офіційного вебпорталу парламенту України, у березні 2020 року у Верховній Раді України зареєстрований проєкт Закону про внесення зміни до ст.5 Закону України «Про судовий збір» (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України). До проєкту цього Закону було надано пояснювальну записку та висновки комітетів Верховної Ради України, з яких вбачається, що метою цього законопроєкту було усунення суперечності, що буде сприяти приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність до вимог принципів верховенства права та правової визначеності, а саме, запропоновано внести зміни до Закону України «Про судовий збір» в частині викладення п.13 ч.1 ст.5 зазначеного Закону в такій редакції: «учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у всіх справах незалежно від характеру порушених прав». Проте, Верховна Рада України не прийняла цей Закон, тобто законодавець чітко визначив свою позицію щодо спірного питання.

В ухвалі від 11.09.2024 у справі №567/79/23 (п.83) ВП ВС зазначила, що із часу прийняття нею 09.10.2019 постанови у справі №9901/311/19, як і постанови від 12.02.2020 у справі №545/1149/17 із висновками щодо застосування п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» із урахуванням вимог ст.ст.12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості.

Таким чином, пільги, визначені п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» поширюються на учасників бойових дій лише у справах, пов`язаних з їх соціальним захистом. Оскільки спір у даній справі пов`язаний із обов`язками відповідача як батька, а не як учасника бойових дій, тому підстави для його звільнення від сплати судового збору у даному випадку відсутні.

У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,аліменти на утримання їх повнолітньої доньки, яка продовжувала навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, за період з 10.04.2023 до 12.10.2023.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інн НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інн НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн НОМЕР_7 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 27.01.2025.

Суддя О.І. Євтушенко