Номер провадження 2-к/754/1/25
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2025 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судових засідань Нагорної М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа: Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2024 року у провадження судді Зотько Т.А. надійшла цивільна справа № 754/15624/24 за клопотанням ОСОБА_1 , заінтересованан особа: Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Клопотання мотивоване тим, що між громадянкою України ОСОБА_1 та громадянином російської федерації ОСОБА_2 було укладено шлюб, який 10.09.2015 зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що 10.09.2015 зроблено відповідний актовий запис № 1431. У 2017 році ОСОБА_2 звернувся до Мирового судді судової дільниці №5 Желєзнодорожного судового району м. Єкатеринбургу, РФ з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. 18.10.2017 року Деснянським районним судом м. Києва у судовому засіданні по справі №754/10820/187 було виконано доручення Мирового судді судової дільниці №5 Желєзнодорожного судового району м. Єкатеринбургу про вручення ОСОБА_1 виклик до суду та інших документів у цивільній справі №2-1/2018 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. 01.02.2018 Мировим суддею судової дільниці №5 Желєзнодорожного судового району м. Єкатеринбургу, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. 09.04.2018 року ОСОБА_2 на підставі рішення Мирового судді судової дільниці №5 Желєзнодорожного судового району м. Єкатеринбургу отримав свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 . З грудня 2023 року ОСОБА_1 перебуває у фактичних шлюбних відносинах з громадянином ФРН ОСОБА_3 , з яким є спільна донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Однак, 05.06.2024 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що вона досі перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , оскільки у актовому записі відсутня відмітка про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2 .. Таким чином, рішення Мирового судді судової дільниці №5 Желєзнодорожного судового району м. Єкатеринбургу від 01.02.2018 в Україні не реалізовано, оскільки воно не було надіслано відповідними органами російської федерації до України для внесення на його підставі відповідних відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, зокрема щодо розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Визнання рішення іноземного суду в Україні необхідне ОСОБА_1 для отримання в органах реєстрації актів цивільного стану документального підтвердження розірвання шлюбу.

Ухвалою судді від 25.12.2024 року подане клопотання було прийнято до провадження та призначено судове засідання.

Представник заявниці - адвокат Толмачова О.Ю. подала письмову заяву, у якій просила про розгляд клопотання без її участі, вимоги якого підтримала у повному обсязі, проти розгляд справи без фіксації судового засідання технічними засобами та ухвалення рішення не заперечувала.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до ч.5 ст.371 ЦПК України, неявка без поважних причин у судове засідання заінтересованих осіб або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із заінтересованих осіб не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Враховуючи обставини справи, керуючись вище наведеною нормою закону, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника заінтересованої особи.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, 10.09.2015 зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а/з №1431), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

18.10.2017 року Деснянським районним судом м. Києва у судовому засіданні по справі №754/10820/187 було виконано доручення Мирового судді судової дільниці №5 Желєзнодорожного судового району м. Єкатеринбургу про вручення ОСОБА_1 виклик до суду та інших документів у цивільній справі №2-1/2018 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

01.02.2018 Мировим суддею судової дільниці №5 Желєзнодорожного судового району м. Єкатеринбургу, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

09.04.2018 року ОСОБА_2 на підставі рішення Мирового судді судової дільниці №5 Желєзнодорожного судового району м. Єкатеринбургу отримав свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народилась донька - ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом із свідоцтва про народження дитини (а.с.24).

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких видана Верховною Радою України, є частиною національного Законодавства України.

Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Визнання та виконання іноземних судових рішень - це різновид міжнародної правової допомоги, за яким суд держави, на території якої ініціюється таке визнання та виконання, за встановленою процедурою офіційно підтверджує дію законної сили рішення суду іноземної держави на території держави суду, який розглядає відповідне клопотання, що стає ідентичним законній силі рішень національних судів.

Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно із роз`ясненнями викладеними у п. 17 Постанови Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу України» не потребують виконання рішення про: визнання прав; оголошення, банкрутом; визнання недійсними певних актів; визнання, оспорювання батьківства, позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу; встановлення фактів, що мають юридичне значення; усиновлення; визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», визнання та виконання рішень, визначених у ст. 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Порядок визнання в Україні іноземних судових рішень, що не підлягають примусовому виконанню, регулюються Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно Постанови Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу України» клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Згідно зі ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Між Україною та російською федерацією на даний час відсутні договори про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах.

Відповідно до положень Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який був прийнятий 01 грудня 2022 року та набув чинності 23 грудня 2022 року встановлено, зокрема, що:

- керуючись положеннями ст. 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, ст. 24 Закону України «Про міжнародні договори України», зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від З березня 1998 рок № 140/98-ВР;

- керуючись положеннями ст. 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, ст. 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ст. 24 Закону України «Про міжнародні договори України», вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 рок № 140/98-ВР.

За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року.

Порядок визнання в Україні іноземних судових рішень, що не підлягають примусовому виконанню, регулюються ЦПК України.

Також Міністерством закордонних справ України були надані роз`яснення до зазначеного закону, які розміщені на офіційному сайті Верховної Ради України за посиланням: blob: https://itd.rada.gov.ua/38d75df6-1454-490e-aeac-b9783aefeb5e згідно яких, з дати зупинення дії вказаної Конвенції, зокрема:

- не здійснюватиметься співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами Російської Федерації і Республіки Білорусь з питань надання правової (судової) допомоги та екстрадиції у цивільних і кримінальних справах на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї;

- визнання і виконання судових рішень Російської Федерації та Республіки Білорусь на території України можливо на основі принципу взаємності відповідно до ст. ст. 462 і 471 Цивільного процесуального кодексу України;

- у разі необхідності визнання і виконання рішень судів України на території Російської Федерації та Республіки Білорусь слід також виходити з принципу взаємності та звертатися заінтересованим особам до відповідних судів цих держав;

- співробітництво у цивільних і кримінальних справах у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь може здійснюватися на підставі діючих двосторонніх відносинах конвенцій Ради Європи, ООН та гаазьких конвенцій (за наявності поштового зв`язку) або за принципом взаємності (за наявності дипломатичних зносин).

У зв`язку із зазначеним, рішення Мирового судді судової дільниці № 5 Железнодорожного судового району міста Єкатеринбургу (РФ) від 01 лютого 2018 року у цивільній справі № 2-1/2018 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, повинно визнаватися в Україні за принципом взаємності, який полягає у тому, що держава, яка дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання.

Приписами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У преамбулі та ст.6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі за заявою № 24465/04 «Христов проти України», одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Визнання рішення іноземного суду в Україні необхідне ОСОБА_1 для отримання у органах реєстрації актів цивільного стану документального підтвердження розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 473 ЦПК України за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження, суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 заінтересована особа: Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 353, 354, 471-473 ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право» суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа: Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню - задовольнити.

Визнати на території України рішення Мирового судді судової дільниці №5 Желєзнодорожного судового району міста Єкатеринбургу, Російської Федерації, від 01 лютого 2018 року у цивільній справі № 2-1/2018 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 02 березня 2018 року та згідно з яким шлюб, який був зареєстрований 10 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації, актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1431, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвано.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 27.01.2025.

Суддя: Т.А.Зотько