Постанова

Іменем України

28 січня 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/5340/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 26 листопада 2024 року

в складі судді Бабич Н. Д.

у цивільній справі №759/20581/24 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного з лікуванням та із стійкою втратою працездатності,

У С Т А Н О В И В:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначила, що 21.09.2020 поблизу села Красне Березанського району Миколаївської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в якій автомобіль "MERSEDES BENZ 312 D", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 здійснив зіткнення з автомобілем "RENAULT MAGNUM", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . 21.09.2021 за фактом настання даної ДТП внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000322 за ч. 1 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Вказувала, що вона була пасажиром автомобіля "MERSEDES BENZ 312 D", державний номерний знак НОМЕР_1 , та під час ДТП отримала тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих травм в ДТП, з 21.09.2020 по 24.09.2020 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП «Березанська ЦРЛ» Березанської районної ради; з 24.09.2020 по 09.10.2020 та з 19.10.2020 по 02.11.2020 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Херсонська обласна клінічна лікарня» Херсонської обласної ради, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №10817/2020 та випискою з медичної карти стаціонарного хворого №11709/2020. Під час стаціонарного лікування було понесено витрати на лікування в загальній сумі 145 735,94 грн.

Також вказувала, що відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №093161 від 06.01.2021 їй з 06.01.2021 року встановлено І групу інвалідності. Мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності становить 180 000 грн, що відповідає вимогам статті 26.2. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "MERSEDES BENZ 312 D", державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ "СГ "ТАС". Вона зверталася до страховика із заявою про відшкодування шкоди, проте відшкодування так і не отримала. Згідно полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну здоров`ю становить 260 000 грн, то страховик зобов`язаний здійснити їй виплату страхового відшкодування заподіяної шкоди здоров`ю в межах даного страхового ліміту.

Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з ПрАТ "СГ "ТАС" страхове відшкодування в межах страхового ліміту, а саме у розмірі 80 000 грн, яке пов`язане з лікуванням, та у розмірі 180 000 грн, пов`язаного із стійкою втратою працездатності.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначеного розміру страхового відшкодування, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доводам і доказам відповідача про те, що внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, а саме автомобіля "MERSEDES BENZ 312 D" та автомобіля "RENAULT MAGNUM" було завдано шкоди третій особі - пасажиру ОСОБА_1 , тоді як в п. 36.3. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) визначено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Судом не враховано правову позицію Верховного Суду в постанові від 26.04.2022 у справі №184/1641/20-ц, згідно якої перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, та і не винні володільці об`єктів, діяльність якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Зазначав, що за підрахунками Товариства витрати позивачки на лікування становлять 107 995,98 грн; згідно вимог п. 26.1 ст. 26 Закону розмір відшкодування, пов`язаного із стійкою тратою працездатності становить розмір 180 000 грн і 14 400 грн моральної шкоди, що разом становить 302 395,98 грн.

На думку відповідача, з у рахуванням викладеного, розмір страхового відшкодування для потерпілої ОСОБА_1 становить 151 197,99 грн (302395,98:2).

За наведених обставин просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ПрАТ "СГ "ТАС" про стягнення страхового відшкодування, розмір якого перевищує 151 197,99 грн.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Позивачка, належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їхніх представників.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 21.09.2020, близько 01 год. 40 хв., поблизу села Красне Березанського району Миколаївської області сталася ДТП, в якій автомобіль "MERSEDES BENZ 312 D", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив зіткнення з автомобілем "RENAULT MAGNUM", реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом "LECTURER", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля "MERSEDES BENZ 312 D" позивачка ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

21 вересня 2020 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000322 за ч. 1 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Внаслідок отриманих травм в ДТП ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні, а саме з 21.09.2020 по 24.09.2020 в КНП «Березанська ЦРЛ» Березанської районної ради, що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого №914/412.

З 24.09.2020 по 09.10.2020 та з 19.10.2020 по 02.11.2020 ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП «Херсонська обласна клінічна лікарня» Херсонської обласної ради, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №10817/2020 та випискою з медичної карти стаціонарного хворого №11709/2020.

Відповідно до призначених медикаментів лікарем, за вищезазначений період стаціонарного лікування, позивачкою було понесено витрати на лікування в сумі 145 735,94 грн.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №093161 від 06.01.2021, ОСОБА_1 06.01.2021 встановлено І групу інвалідності.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія та пасажирів транспортного засобу "MERSEDES BENZ 312 D", НОМЕР_1 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" на підставі полісу №АР7906042, згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну здоров`ю становить 260 000 грн.

У абзаці 1 пункту 22.1. статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 24.1. ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

За приписами пунктів 26.1., 26.2. ст. 26 Закону шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить, у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

На день ДТП (21.09.2020), згідно вимог Закону України "Про державний бюджет на 2020 рік", розмір мінімальної заробітної плати з вересня 2020 року становив 5 000 грн (36х5000=180 000).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач не заперечував свого обов`язку щодо виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування, пов'язаного з лікуванням та зі стійкою втратою працездатності.

Відповідач в апеляційній скарзі посилався на те, що оскільки шкоди здоров'ю ОСОБА_1 завдано внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, а саме автомобілів MERSEDES BENZ 312 D" та "RENAULT MAGNUM", то ПрАТ "СГ "ТАС", як страховик володільця автомобіля MERSEDES BENZ 312 D" разом з водієм автомобіля "RENAULT MAGNUM" несе однаковий обов'язок з відшкодування шкоди, завданої здоров'ю потерпілій особі, що визначено в п. 36.3. ст. 36 Закону.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, з огляду на наступне.

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі №200/19873/16-ц (провадження №61-10261св18) зазначено, що:

«відповідно до пункту 3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Тобто, у зв`язку із тим, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що відповідальними у смерті потерпілого є двоє водіїв, то розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі №274/4882/17-ц (провадження №61-38295св18) йдеться про те, що цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту ОСОБА_7 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (провадження №14-24цс21) зазначено, що:

«42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону №1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

47. Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону №1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними».

Аналогічний правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду від 22.02.2023 у справі №191/1119/22.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У даній справі, що переглядається, відповідачем не надано доказів того, що дії водія автомобіля "RENAULT MAGNUM" були неправомірними (зокрема, у разі порушення певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі), що в свою чергу могло зумовити застосування приписів 36.3 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ПрАТ "СГ "ТАС" на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування, пов'язаного з лікуванням та зі стійкою втратою працездатності, у загальному розмірі 260 000 грн.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 26.04.2022 у справі №184/1641/20-ц колегія суддів відхиляє.

У постанові Верховного Суду від 26.04.2022, на яку посилається відповідач, зазначено, що перед потерпілими несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і не винні володільці об'єктів, діяльність якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Проте, не застосування судом першої інстанції даної правової позиції не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки водій автомобіля "RENAULT MAGNUM" хоч і став учасником ДТП, але як вказувалося вище, матеріали справи не містять доказів того, що його поведінка була неправомірною, що згідно правової позиції Верховного Суду є обов'язковою умовою для поділу страхового відшкодування на кількість осіб, якими завдали шкоди. За таких обставин наразі не можна вважати, що він спільно зі страхувальником є відповідальним за завдану позивачці шкоду, незважаючи на наявність або відсутність вини.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус