Справа № 645/4682/23
Провадження № 2/645/67/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Мартинової О.М.,

секретар судових засідань - Кривченко Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

05.09.2023 року через систему «Електронний суд» ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 62466 грн. 60коп., інфляційні втрати 5247,20 грн., 3% річних - 1704 грн. 57 коп. Крім того, просить суд стягнути з відповідача судовий збір розмірі 2147,20 грн., та витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 19.01.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5405394 про надання споживчого кредиту Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом №19-ОД від 05.01.2022 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов Кредитного договору: Сума кредиту складає 21400 грн.; Строк кредиту 15 днів. Дата повернення кредиту (03.02.2022 року) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п. 1.4. Кредитного договору). ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 21400 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 . Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору Знижена процентна ставка 0,285 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживачу межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації(не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. 31.01.2022 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 792.87 коп. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 15 днів (до 15.02.2022) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. 18.02.2022 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7318.80 коп. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 15 днів (до 05.03.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. У зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, а також зменшення їх фінансового навантаження, ТОВ "Авентус Україна" було прийнято рішення про призупинення нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25.02.2022р. по 30.04.2022р. за всіма кредитними договорами. У період з 01.05.2022 по 03.06.2022 було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. Проте, 24.06.2022 за ініціативою ТОВ «Авентус Україна» в індивідуальному порядку було здійснено списання всіх нарахованих відсотків у сумі 16 264,00 грн. та надання можливості виконання боргових зобов`язань сроком до 05.07.2022 задля того, щоб споживач в такий складний час зміг вийти на звичний графік платежів за договором або виконати зобов`язання, сплативши тіло кредиту, про що було повідомлено в о особистий кабінет Споживача. Однак наданою можливістю споживач не скористався. 05.07.2022 Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Надалі Відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював. Згідно п.п. 3 п. 5.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Кредитором 29 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу №29-05/2023-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 21400 грн - тіло кредиту та 41066,6 грн - нараховані проценти, всього - 62466,60 грн. Крім того, у зв`язку з порушеннями відповідачем щодо повернення кредиту, було нараховано 5247,20 грн. - інфляційні втрати, 1704,57 грн. - 3% річних. Також, позивач просить покласти на відповідача зобов`язання компенсувати позивачу витрати на судовий збір у розмірі 2147,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На виконання вказаних вимог судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача у справі та 07.09.2023 отримано відповідну довідку.

Ухвалою суду від 08.09.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

01.12.2023 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Феленка С.О., який діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії ВВ № 1034585 від 03.10.2023 року, надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до змісту яких відповідач заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_1 не погоджується щодо укладення договору №5405394 від 19.01.2022 р. з умовами, які в ньому зазначені та не погоджується з даними доводами позивача. Так, представник зазначає, що позивачем до позовної заяви не надано жодних доказів стосовно: - отримання згоди від відповідача на укладення договору №5405394 від 19.01.2022 року в електронній формі; - звернення відповідача до позивача з метою отримання кредиту; - ознайомлення і погодження відповідача з істотними умовами такого договору: сума кредиту, строк кредитування, відсотки та порядок їх нарахування, а також ознайомлення із самим текстом примірника вказаного договору про надання споживчого кредиту; - належності одноразового ідентифікатора «М799921» саме відповідачу і отримання вказаного ідентифікатора саме Відповідачем, а не будь-якою іншою особою; - укладення договору №5405394 від 19.01.2022 року позивачем саме із ОСОБА_1 , а не будь-якою іншою особою. Таким чином, позивачем належними і допустимими доказами не доведено укладення з ОСОБА_1 19.01.2022 року договору №5405394 від 19.01.2022 року про надання споживчого кредиту в розумінні чинного законодавства України. Стосовно розміру заборгованості, то представник зазначає, що в позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 62 466,60 грн. суму основної заборгованості (тіло кредиту і відсотки), а також інфляційні втрати в сумі 5 247,20 грн. і три відсотки річних в сумі 1 704,57 грн. Так, представник відповідача зазначає, що позивачем до позовної заяви не надано взагалі жодного доказу, що саме на користь ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти в сумі 21 400,00 грн. і саме вона ці кошти отримала. Крім того, згідно п.1.5.2 Договору №5405394 від 19.01.2022 року передбачено, що при продовженні строку на новий строк, діє знижена процентна ставка - 0,285% (60,99 грн.) і Позивачем також в позовній заяві зазначено про продовження ще на 15 днів (до 15.02.2022). Але як вбачається із наданого розрахунку, то відсотки чомусь нараховуються в іншому розмірі (1,90%), що не відповідає умовам такого договору. Також відсотки в розмірі 0,285% повинні нараховуватися до 03.02.2022 року, але вже з 01.02.2022 року нараховуються збільшені відсотки, що є неправомірним. По-третє, Позивач в позовній заяві зазначає про те, що термін кредиту було продовжено до 05.03.2022 року. Згідно п.4.3.1 Договору №5405394 від 19.01.2022 року зазначено, що строк кредиту продовжується, але не більше ніж на 90 календарних днів. З урахуванням строку кредиту, його продовження до 05.03.2022 року, то 90 календарних днів спливло 05.06.2022 року. Проте як вбачається із наданого розрахунку, то відсотки за договором продовжувались нараховуватися після закінчення строку кредиту. В свою чергу, Верховний суд в рамках справи №444/9519/12 наголосив, що «право кредитодавця нараховувати відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування». В зв`язку з зазначеним представник відповідача вказує, що оскільки позивачем не доведено укладення із ОСОБА_1 договору №5405394 від 19.01.2022 року про надання споживчого кредиту, а також встановлення розміру відсотків та отримання саме ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 21 400,00 грн., то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача кредиторської заборгованості у сумі 62 466,60 грн. (тіло кредиту і відсотки), а також інфляційних втрати в сумі 5 247,20 грн. і три відсотки річних в сумі 1 704,57 грн. є недоведеними та безпідставними і у їх задоволенні повинно бути відмовлено. Стосовно витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 10000,00 грн., то представник заначив, що дані витрати є необґрунтованими з огляду на наступне. Так, представник відповідача зазначає, що по-перше, в договорі №10/07-2023 року від 10.07.2023 року взагалі нічого не зазначено про те, що адвокатом надається правова допомога позивачу саме по підготовці документів для звернення до суду в рамках договору №5405394 від 19.01.2022 року та стягненні заборгованості саме з ОСОБА_1 . Таких відомостей не містять, ані рахунок, ані звіт, ані платіжна інструкція. По-друге, у звіті про надання правової допомоги зазначено, що було витрачено 10 год на загальну суму 10 000,00 грн., тобто 1 год/1 000 грн. Проте умови договору №10/07-2023 такого визначення розміру оплати взагалі не містять. Тобто вартість послуг взагалі не обґрунтована. По-третє, до матеріалів справи взагалі не надано акту наданих послуг за вказаним договором. По-четверте, підготовка позовної заяви і подання позовної заяви є одним етапом надання правової допомоги, проте позивач у рахунку чомусь вказане розділяє і окремо нараховує вартість наданих послуг. Представник відповідача наголошує, що позивачем до суду взагалі не було надано жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили, що позивачем саме в рамках вказаної справи були понесені витрати на правову допомогу адвоката в сумі 10 000,00 грн. При цьому, надані стороною позивача документи в підтвердження таких витрат взагалі не мають жодного відношення до вказаного спору, а тому є безпідставними та необґрунтованими. На підставі вищенаведеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

18.03.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Феленко С.О. надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до змісту яких вбачається, що позивач посилається на те, що відповідач пройшла реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі. Проте доказів такої реєстрації не надається, як і доказів того, що це була саме Відповідач, а не якась інша особа; позивачем не надано доказів отримання згоди від відповідача на укладення договору №5405394 від 19.01.2022 в електронній формі; позивач посилається на те, що відповідач обрав суму кредиту, строк кредитування, а також ознайомився з текстом примірника кредитного договору. Проте позивач жодних доказів в обґрунтування цього не надає, тобто відсутні докази погодження істотних умов вказаного кредитного договору між позивачем і відповідачем (суми кредиту, відсотків та порядок їх нарахування тощо). Також не надано доказів, що погодження умов кредитного договору відбувалося саме з відповідачем, а не з якоюсь іншою особою; відповідно до п.7.1.5 Правил надання коштів у позику передбачено, що споживач для підтвердження отримання кредиту надсилає Заявку на розгляд. Проте такої заяви до матеріалів справи позивачем не надано. Тобто в матеріалах справи відсутні звернення саме відповідача до позивача з метою отримання кредиту як того передбачають Правила надання коштів у позику; відповідно до п.7.1.11 Правил надання коштів у позику передбачено, що після аналізу інформації товариство приймає рішення про надання кредиту. Проте позивачем до матеріалів справи жодних доказів про прийняття рішення про надання саме ОСОБА_1 кредиту у визначеному розмірі - не надано; у відповідності до вимог п.7.1.16 Правил надання коштів у позику та ч.6,8 ст. 11 і 12 ЗУ "Про електронну комерцію" не надано до матеріалів справи доказів надіслання саме Відповідачу одноразового ідентифікатора для укладення та підписання вказаного договору. Також позивачем не надано до матеріалів справи жодних доказів належності одноразового ідентифікатора «М799921» саме Відповідачу і отримання вказаного ідентифікатора саме відповідачем, а не будь-якою іншою особою; позивачем не надано доказів укладення договору №5405394 від 19.01.2022 року саме із ОСОБА_1 , а не будь-якою іншою особою; у відповідності до п.7.1.18 Правил надання коштів у позику передбачено, що кредитний договір вважається укладеним з моменту перерахування коштів на користь Споживача. При цьому, до позову жодних доказів того, що саме на користь ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти в сумі 21 400,00 грн. не було надано, як і не надано доказів того, що карта з номером НОМЕР_1 є картою саме ОСОБА_1 , а не якоїсь іншої особи. Крім цього, в обґрунтування своїх доводів про видачу коштів Позивач надає довідку №2786 від 05.06.2023, проте вказана довідка видана ТОВ "ФК "Контрактовий дім", але взагалі не зрозуміло яке має відношення вказана організація до спірного договору та до видачі коштів в сумі 21 400,00 грн.

18.03.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача - Столітній М.М. надійшли письмові пояснення у справі, в яких останній зазначає, що кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного Кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана позивачем в позовній заяві. На підтвердження укладання Договору про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна», позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «M799921», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що ОСОБА_1 ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Варто зазначити, що Відповідач, оформлюючи кредитний договір заходить на Вебсайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту (додається до позовної заяви), інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, Відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки Відповідач. А тому жодних сумнівів в тому, що 19.01.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційнотелекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний Договір № 5405394 про надання споживчого кредиту не виникає. Оскільки ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості Товариством в свою чергу було надано розрахунок заборгованості по кредитному Договору, який оформлений належним чином як документ Товариства, що підписаний Директором ТОВ «Авентус Україна» та скріплений печаткою Товариства. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, зазначений Платіжний провайдер має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом. Відповідно до п.10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затв. Постановою Правління НБУ від 03 листопада 2021 року № 113 Договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу ІІ цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу 6 споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі НОМЕР_2 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Крім того, Платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. З огляду на викладене вище, кредитні кошти Відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_1 , що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства. Сума заборгованості за Договором розрахована у відповідності до картки обліку договору від ТОВ " Авентус Україна». Як Первісний Кредитор, ТОВ " Авентус Україна " здійснив розрахунок відповідно до умов договору. В зв`язку з зазначеним, представник позивача просив задовольнити позов в повному обсязі.

10.10.2024 року на виконання ухвали суду від 09.07.2024 року про витребування доказів від АТ «Універсал Банк» надійшла інформація щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), а також підтвердження факту зарахування коштів 19.01.2022 року на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», у сумі 21400 грн. від ТОВ «Авентус Україна».

17.10.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Феленко С.О. надійшла заява, якою останній просить суд розглядати справу за його відсутності. Крім того, представник зазначав, що лист АТ "Універсал Банк" за №БТ/5780 від 30.09.2024 не є доказом отримання коштів ОСОБА_1 від ТОВ «Авентус Україна». Більше того, в самому листі Банк зазначає про неможливість підтвердження інформації про відправника. Представник відповідача наголосив, що позивачем в свою чергу жодних доказів перерахування коштів не надано, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог за їх не обґрунтованості та недоведеності.

Представник позивача - адвокат Столітній М.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву, якою просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та не заперечує проти заочного розгляду справи.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 19 січня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 5405394 про надання споживчого кредиту відповідно до правил надання коштів у позику, втому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом № 19-ОД від 05.01.2022 та розміщених їх на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов договору сума кредиту складає 21400,00 грн., строк кредиту 15 днів, дата повернення кредиту 03.02.2022 року зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день (а.с. 27-33).

Відповідно до п.1.6 договору метою кредиту є споживчі (особисті) потреби.

Згідно п.п.1.7.1, 1.7.2 п.1.7 договору орієнтовна реальна річна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 44565,90%, за зниженою ставкою 176,94%.

Відповідно до п.п.1.8.1, 1.8.2 п.1.8 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 27499,00 грн., за зниженою ставкою 22314,85 грн.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 21400 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1.5.2. договору знижена процентна ставка 0,285 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживачу межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації(не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

31.01.2022 року відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 792.87 коп., в зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 15 днів (до 15.02.2022 року) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується:

- у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

Крім того, 18.02.2022 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7318.80 коп., в зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 15 днів (до 05.03.2022 року) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

У зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, а також зменшення їх фінансового навантаження, ТОВ "Авентус Україна" було прийнято рішення про призупинення нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25.02.2022р. по 30.04.2022р. за всіма кредитними договорами.

У період з 01.05.2022 року по 03.06.2022 року було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. Проте, 24.06.2022 року за ініціативою ТОВ «Авентус Україна» в індивідуальному порядку було здійснено списання всіх нарахованих відсотків у сумі 16 264,00 грн. та надання можливості виконання боргових зобов`язань сроком до 05.07.2022 за для того, щоб споживач в такий складний час зміг вийти на звичний графік платежів за договором або виконати зобов`язання, сплативши тіло кредиту, про що було повідомлено в особистий кабінет Споживача. Однак наданою можливістю споживач не скористався.

05.07.2022 року відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

Надалі Відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював.

Згідно п.п. 3 п. 5.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Кредитором 29 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу №29-05/2023-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідача зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення.

До ТОВ «ФК « Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі 62466,60 грн.

Згідно положень ч.1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526,530ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України- договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).Також, статтею 204ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, ст.1077ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Таким чином встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» виконало свої обов`язки за електронним договором про надання споживчого кредиту від 19.01.2022 року та надало відповідачці кредит в сумі 21400,00 грн., однак відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 62466,60 грн., з яких: 21400,00 грн. тіло кредиту та 41066,60 грн. нараховані відсотки.

Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача, на підставі до Договору факторингу № 29-05/2023.

Відповідно до ч. 1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачкою.

Позивачем надано суду письмову форму укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» Договору про надання споживчого кредиту № 5405394 від 19.01.2022 року. У пункті 11 «Реквізити та підписи сторін» зазначено електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме комбінація цифр і букв, згідно з положеннями ЗУ «Про електронну комерцію».

Крім того, 10.10.2024 року до суду надійшла інформація з АТ «Універсал Банк», витребувана ухвалою суду від 09.07.2024 року, зі змісту якої вбачається, що банківська картка НОМЕР_1 випускалась на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ). Щодо поповнення картки НОМЕР_1 зазначено, що 19.01.2022 року дійсно було зарахування коштів у сумі 21400,00 від FUIB MoneyTransfer. Враховуючи те, що платіж проведено не по реквізитам, а через платіжну систему, у Банку відсутня інформація, щодо відправника, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж було здійснено зі сторони ТОВ «Авентус Україна», Банк не може.

Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачкою не надано.

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» виконало свої обов`язки за договором № 5405394 про надання споживчого кредиту від 19.01.2022 року, в той час як відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання та згідно матеріалів справи має заборгованість перед ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» в загальному розмірі 62466,60 грн., з яких: 21400,00 грн. - сума кредиту та 41066,60 грн. - сума процентів за користування кредитом.

Щодо вимоги ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введенню воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який згодом неодноразово продовжувався та триває досі станом на день розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з вересня 2022 року по червень 2023 року, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачкою не надано, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором № 5405394 про надання споживчого кредиту від 19.01.2022 року, у розмірі, що складає 62466,60 грн., з яких: 21400,00 грн. - сума кредиту та 41066,60 грн. - сума процентів за користування кредитом.

Крім того, позивач ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 гривень.

Представник відповідача - Феленко С.О. в додаткових поясненнях від 01.1.2023 року, щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в розмірі 10000,00 грн., зазначив, що дані витрати є необґрунтованими. Так, представник відповідача зазначає, що по-перше, в договорі №10/07-2023 року від 10.07.2023 року взагалі нічого не зазначено про те, що адвокатом надається правова допомога позивачу саме по підготовці документів для звернення до суду в рамках договору №5405394 від 19.01.2022 року та стягненні заборгованості саме з ОСОБА_1 . Таких відомостей не містять, ані рахунок, ані звіт, ані платіжна інструкція. По-друге, у звіті про надання правової допомоги зазначено, що було витрачено 10 год на загальну суму 10 000,00 грн., тобто 1 год/1 000 грн. Проте умови договору №10/07-2023 такого визначення розміру оплати взагалі не містять. Тобто вартість послуг взагалі не обґрунтована. По-третє, до матеріалів справи взагалі не надано акту наданих послуг за вказаним договором. По-четверте, підготовка позовної заяви і подання позовної заяви є одним етапом надання правової допомоги, проте позивач у рахунку чомусь вказане розділяє і окремо нараховує вартість наданих послуг. Представник відповідача наголошує, що позивачем до суду взагалі не було надано жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили, що позивачем саме в рамках вказаної справи були понесені витрати на правову допомогу адвоката в сумі 10 000,00 грн. При цьому, надані стороною позивача документи в підтвердження таких витрат взагалі не мають жодного відношення до вказаного спору, а тому є безпідставними та необґрунтованими.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як зазначено у ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суд Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

При розгляді даної заяви суд також враховує практику Верховного Суду, а саме: що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу позивачу ТОВ «Фінтраст Україна» здійснював адвокат Столітній М.М. на підставі договору про надання правової допомоги №10/07/2023 від 10.07.2023.

На підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу суду надано Договір про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10.07.2023 року, звіт про надання правової допомоги від 23.08.2023 року, рахунок на оплату замовлення №933/24/08 від 24.08.2023 року, платіжна інструкція №574 від 24.04.2023 року про сплату 10000,00 грн за адвокатські послуги, ордером на надання правничої (правової) допомоги.

Суд наголошує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, № 37246/04).

У постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід навести висновки Великої Палати у справі №755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У іншій своїй постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

Отже, при зверненні за відшкодування необхідно враховувати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.).

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові від 24 січня 2022 року по справі №757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» послуг адвоката Столітній М.М. з надання правової допомоги. Зокрема, адвокатом в інтересах позивача подано до суду позовну заяву, заяву про участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, клопотання про витребування доказів, додаткові пояснення у справі та заявами/клопотаннями про розгляд справи за відсутності.

Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, суд виходить з того, що справа про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників, позовні вимоги мають немайновий характер, фактично адвокатом складено лише чотири процесуальних документа у справі - позовна заява, заява про забезпечення позову, заперечення на перегляд заочного рішення та відповідь на відзив, що не є великими за обсягом та складними за змістом. З урахуванням категорії справи складання позову не потребує від професійного адвоката значної кількості часу і зусиль.

Отже, враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволені частково, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

За таких обставин суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги представника позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 5000,00 грн.

За частиною першою ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції №610 від 01 вересня 2023 року, під час звернення до суду з позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплачено судовий збір в розмірі 2147,20 грн.

Таким чином, судовий збір, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача, судовий збір, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, у сумі 1932,17 грн = (62466,60 х 2147,20)/69418,37.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273,354 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 610, 611, 625,1054 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 62466 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судовий збір у розмірі 1932 гривень 17 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», , місцезнаходження: м.Київ, вул. Загородня, 15, оф. 118/2.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.М. Мартинова