ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/596/23 Номер провадження 22-ц/814/549/25Головуючий у 1-й інстанції Прасол Я. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду у цивільних справах:

Головуючого - судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники процесу:

представник позивача - адвокат Костенко О.О.

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача - адвокат Коваленко О.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Костенко Олени Олексіївни

на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024року, ухвалене суддею Прасол Я.В., повний текст рішення складено - 07 вересня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна, про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

01.06.2023 представник ОСОБА_2 - адвокат Конюшенко М.А. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна, про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин, в якому просила суд: - визнати заповіт померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 недійсним; - встановити факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною тіткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку (пай), яка знаходиться на території Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області. Позивач 25.11.2022 звернулася до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. з заявою про прийняття спадщини після смерті тітки. 04.04.2023 вона отримала від нотаріуса листа, в якому було зазначено, що у спадковій справі, яка відкрита після смерті ОСОБА_4 , наявний заповіт на інших осіб, які подали заяви про прийняття спадщини. Позивачу відомо, що заповіт був складений померлою ОСОБА_4 на двох осіб, які не були її близькими родичами. Позивач вважає заповіт недійсним, оскільки відповідачі, скориставшись хворобливим станом її тітки, змусили останню, шляхом обману та психологічного тиску скласти на їх користь заповіт, волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало її волі. Незадовго до своєї смерті ОСОБА_4 хворіла, у неї був інсульт, у зв`язку з чим вона була лежача. Відповідачі, скориставшись її безпорадним станом, забрали останню з лікарні та шляхом обману та психологічного тиску змусили скласти заповіт на їх користь, натомість, обіцяли доглядати її. Догляду за ОСОБА_4 насправді ніхто не здійснював, ліки не купували, по господарству не допомагали. Догляд за ОСОБА_4 за гроші останньої здійснювала ОСОБА_5 . Позивач після хвороби тітки приїздила до неї, але не змогла її забрати до себе через стан здоров`я, про заповіт ОСОБА_4 їй нічого не повідомляла, натомість, завжди говорила, що будинок та все своє майно залишить позивачу. Посилаючись на ті обставини, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало її волі, позивач просила суд визнати заповіт недійсним. Також позивач посилається на те, що у неї відсутня частина документів, які б беззаперечно підтвердили її родинні відносини з померлою. Зазначає, що її матір ОСОБА_6 , яка до шлюбу мала прізвище ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Її батьками були ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Мати та тітка позивача народилися та проживали в с. Довгалівка. Тітка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_9 . З цих підстав просила встановити факт, що померла ОСОБА_4 є її рідною тіткою.

06.10.2023 до суду першої інстанції від представника ОСОБА_2 - адвоката Конюшенко М.А. надійшла заява про збільшення позовних вимог (т.1 а.с. 229-235).

Заява мотивована тим, що на момент написання позовної заяви позивач ОСОБА_2 не мала змоги ознайомитися зі змістом оскаржуваного заповіту та не бачила його, у позовній заяві неповністю вказані підстави для визнання заповіту недійсним, у зв`язку з чим виникли підстави для збільшення позовних вимог. Крім обставин, які зазначені у первісному позові, вказала, що вимоги щодо форми та порядку посвідчення заповіту встановлені ст.ст. 1247-1253 ЦК України. Як вбачається зі змісту оскаржуваного заповіту, він складений секретарем Білоцерківської сільської ради без зазначення будь-яких ідентифікаційних позначень, а саме прізвища, імені та по батькові посадової особи, яка зі слів спадкодавця записала текст заповіту. При цьому вказано, що даний заповіт складений зі слів спадкодавця за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, хоча текст заповіту записаний від руки і лише бланк заповіту стандартним, зарання підготовленим бланком і має машинописний текст. У тексті заповіту вказано, що він посвідчений ОСОБА_11 , секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, тобто назва посадової особи, яка посвідчила заповіт, відрізняється від особи, яка його склала, оскільки секретар сільської ради і секретар виконавчого комітету сільської ради - це різні посадові особи з різними функціональними обов`язками. Чи покладалися на ОСОБА_11 , як на секретаря Білоцерківської сільської ради, рішенням цієї ради повноваження ще й секретаря виконавчого комітету, наразі, невідомо. Крім того, оспорюваний заповіт не містить особистого підпису спадкодавця ОСОБА_4 . На підтвердження того, що ОСОБА_4 мала особистий підпис, а не тільки могла вказати своє прізвище та ім`я, вказує наявність її особистого підпису на попередньому заповіті від 01.09.2017, який є у матеріалах справи. Вважає, що допущені недоліки при складанні заповіту свідчать про його нікчемність та в силу ст. ч. 1 ст.1257 ЦК України він є нікчемним. При цьому, текст заповіту написаний від руки особою, яка його посвідчувала. Почерк є таким, що важко читається навіть людині зі здоровим зором. Хоча у заповіті вказано, що спадкодавець особисто прочитала зміст заповіту, який відповідає її волі, саме дана обставина викликає сумнів у її правдивості через те, що ОСОБА_4 на момент складання заповіту була лежачою, про її хворобу, яка позбавила її можливості особисто приїхати у сільську раду вказано і в оспорюваному заповіті. Спадкодавець в силу свого похилого віку погано бачила і прочитати текст написаного від руки заповіту самостійно однозначно не могла. Крім того, попри те, що текст заповіту написано від руки не заповідувачем особисто, а посадовою особою, та не зовсім розбірливо, ОСОБА_4 її розпорядження не було зачитано вголос. Позивач вважає, що в силу фізичного хворобливого стану, повній залежності від сім`ї ОСОБА_17, які не були її кровними родичами, заповідувач ОСОБА_4 склала заповіт, не будучи вільною у своїх діях, і її волевиявлення не відповідало її волі. Просила суд: - визнати заповіт померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 недійсним; встановити факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною тіткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1580 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23.10.2023 заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Конюшенко М.А. про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду (т.2 а.с. 1).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 15.11.2023 підготовче провадження у справі закрите (т.2 а.с. 61).

06.03.2024 до суду першої інстанції від представника ОСОБА_2 - адвоката Конюшенко М.А. надійшло клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи (т.2 а.с. 128-130).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 31.05.2024 клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Конюшенко М.А. про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи - залишено без розгляду (т.2 а.с. 194-195).

РішеннямВеликобагачанського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року у задоволенні позовуОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна, про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оспорений заповіт складено та посвідчено з дотриманням вимог законодавства, чинного на момент вчинення нотаріальної дії щодо його посвідчення, а позивачем не доведено належними доказами підстав недійсності заповіту. Позивачу судом неодноразово роз`яснювалися наслідки вчинення чи невчинення процесуальних дій. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Таким чином заявлені позовні вимоги про визнання заповіту недійсним задоволенню не підлягають.

Позивач звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту родинних відносин посилалася на те, що у неї відсутні документи, які підтверджують, що померла ОСОБА_4 є її рідною тіткою, неможливість отримання таких документів у позасудовому порядку позивачем не доведено, також матеріали справи не містять відомостей про те ким не визнається чи оспорюється даний факт. Крім цього, як установлено судом першої інстанції, позивачу необхідно встановити родинні відносини з померлою ОСОБА_4 для захисту своїх спадкових прав. Проте, із матеріалів справи установлено, що спадкодавець ОСОБА_4 розпорядилася своїм майном на випадок смерті та заповіла належне їй майно відповідачам у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Наявність іншого майна у спадкодавця, яке не охоплено заповітом, позивачем не доведено. Таким чином, позивачем не доведено неможливість установлення факту в позасудовому порядку та те, що від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення її особистих чи майнових прав.

02.09.2024 до суду першої інстанції надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Коваленко О.В. про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. та поштові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 1383,00 грн. (а.с. 1-4 провадження №2-др/525/3/24).

Додатковим рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2024 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі 10 000 грн - витрати на професійну правничу допомогу та 1383,00 грн. - витрати на відправку поштової кореспонденції.

Судові витрати позивача ОСОБА_2 віднесено за рахунок позивача.

В апеляційній скарзі на рішення суду представник ОСОБА_2 - адвокат Костенко О.О. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 25.11.2022 позивач як спадкоємець за законом п`ятої черги звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Миргородського нотаріального районного округу Полтавської області Сахарової Л.І., після чого їй стало відомо про наявністю заповіту, складеного за життя ОСОБА_4 11.02.2022, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області ОСОБА_11., зареєстрований в реєстрі за №25. Заповіт складено померлою ОСОБА_4 на двох осіб, які не були її близькими родичами, а саме на ОСОБА_1 , який є сином померлого чоловіка спадкодавця, та ОСОБА_3 - дуже далеку родичку. Вказує, що судом не було встановлено, чи мала секретар виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області ОСОБА_11. повноваження на посвідчення заповітів. Як і не встановлений той факт, чи було підписано заповіт особисто заповідачем та наявність відповідного запису в алфавітній книзі обліку заповітів. Позивач вважає, що в силу тяжкої хвороби, повній залежності від сім`ї ОСОБА_9 , які не були її кровними родичами, заповідавач ОСОБА_4 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а заповіт склала під тиском, не будучи вільною у своїх діях, і її волевиявлення не відповідало її волі. У зв`язку з тим, що померла була людиною похилого віку, перенесеним нею інсультом та тривалим перебуванням на лікуванні, в т.ч у реанімації, при складанні заповіту померла ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Додатково зазначає, що після виписки з лікарні ОСОБА_4 не ходила та була частково паралізованою, у неї не працювала одна рука. Даний факт ставить під сумнів здійснення підпису у оспорюваному заповіті особисто заповідачем. Факт хвороби заповідача на момент складення заповіту підтверджується посвідчувальним написом на документі посадової особи органу місцевого самоврядування, оскільки нотаріальна дія вчинена поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Отже, судом не було в повній мірі досліджено історію хвороби померлої. Крім цього вказує, що як вбачається зі змісту заповіту від 11.02.2022 року, він складений секретарем Білоцерківської сільської ради (перший друкований абзац після рукописного тексту заповіту) без зазначення будь - яких ідентифікаційних позначень, а саме прізвища, імені та по батькові посадової особи, яка зі слів спадкодавця записала текст заповіту. При цьому вказано, що даний заповіт складений зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. З цього вбачається, що місцем складення заповіту є нотаріальна контора, але зі змісту самого заповіту цього не вбачається, текст заповіту записаний від руки і лише бланк заповіту є стандартним, завчасно підготовленим бланком і має машинописний текст. У тексті заповіту вказано, що він посвідчений ОСОБА_11 секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, тобто назва посади посадової особи, яка посвідчила заповіт, відрізняється від особи, яка його склала, оскільки секретар сільської ради і секретар виконавчого комітету сільської ради це різні посадові особи з різними функціональними обов`язками. Крім того, оспорюваний заповіт не містить особистого підпису заповідача ОСОБА_4 . На підтвердження того, що ОСОБА_4 мала особистий підпис, а не тільки могла вказати своє прізвище та ім`я, вказує наявність її особистого підпису на попередньому заповіті від 01.09.2017, який є у матеріалах справи. Вважає, що допущені недоліки при складанні заповіту свідчать про його нікчемність. При цьому, текст заповіту написаний від руки особою, яка його посвідчувала. Почерк є таким, що важко читається. У зв`язку з наявними недоліками при складанні заповіту, є підстави вважати, що замість померлої ОСОБА_4 , спірний заповіт підписано в інтересах спадкоємців іншою особою і ця обставина має суттєве значення для вирішення даного спору, тому представником позивача було заявлено клопотання про призначення у даній справі посмертної судової почеркознавчої експертизи, проте, судом залишено поза увагою клопотання відповідача про її призначення, що унеможливлює встановити, ким виконано підписання заповіту та чи перебувала ОСОБА_4 , виконуючи рукописний текст від свого імені заповіту, під впливом збиваючих факторів чи у незвичайному стані. Крім цього, позивач вважає, що заповіт не відповідав внутрішній воли заповідача, оскільки її тітка склала оскаржуваний заповіт під впливом обману з боку відповідачів, бо ОСОБА_4 протягом останніх двох років свого життя мала чіткий намір розпорядитись належним їй майном саме на користь позивача та озвучувала це неодноразово при зустрічах з останньою. Судом не було досліджено реєстр вчинення нотаріальних дій приватним нотаріусом Сахаровою Л.І. Також вказує, що у позові позивач для оформлення спадщини ОСОБА_4 за законом просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт родинних відносин між нею та ОСОБА_4 як тіткою, що має значення для створення умов здійснення нею майнових прав, а саме з метою впорядкування родинних відносин із членами сім`ї, реалізацію нею права на спадщину за законом та оформлення спадкових прав (отримання свідоцтва про право на спадщину). Оскільки документи, які підтверджують факт родинних відносин між позивачем та її покійною тіткою, не збереглися, необхідно встановити відповідний факт у судовому порядку. Факт родинних відносин в суді першої інстанції підтверджено показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та не заперечувався ОСОБА_1 . Вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Коваленко О.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Предметом апеляційного перегляду є законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції від 28.08.2024.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, вбачається що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рокита Миргородського (колишнього Великобагачанського) району Полтавської області померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Довгалівка Великобагачанського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 від 08.06.2022 (а.с. 86 т. 1).

За життя 11.02.2022 ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області ОСОБА_11., зареєстрований в реєстрі за №25, відповідно до якого належну їй на праві власності частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; приватизовані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,1400 га, кадастровий номер :00:001:1002, та площею 1,1400 га, кадастровий номер :00:001:1005, та для ведення особистого селянського господарства площею 1,0368 га, кадастровий номер :001:0471, повністю заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Приватизовану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,93 га, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2000 та державного акту ІV-ПЛ №047892 від 12.07.2001 повністю заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 85 т. 1).

Згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_2 від 09.01.2018, померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженка с. Довгалівка Великобагачанського району Полтавської області (а.с. 12 т. 1).

ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . 23.01.1954 ОСОБА_13 одружилася та змінила прізвище на ОСОБА_13 (т.1 а.с. 15).

ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 від 25.12.1968, та копією свідоцтва про укладення шлюбу, серія НОМЕР_4 від 06.08.1993 (т.1 а.с. 13,14).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області №782 від 29.05.2023, за даними погосподарської книги основних виробничих показників господарств колгоспників виконавчого комітету Довгалівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (справа №24) за 1947-1949 роки значиться господарство №183 в с. Довгалівка, голова двору якого була гр. ОСОБА_15 (1915 року народження) та мала такий склад сім`ї дочки: ОСОБА_13 , 1936 р.н., та ОСОБА_16 , 1939 р.н. (т.1 а.с. 16).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області №783 від 29.05.2023, за даними погосподарської книги №4 основних виробничих показників господарств колгоспників виконавчого комітету Красногорівської сільської ради депутатів трудящих Великобагачанського району Полтавської області за 1953-1955 роки значиться господарство №178 в с. Довгалівка, голова двору якого була гр. ОСОБА_15 (1915 року народження) та мала такий склад сім`ї дочки: ОСОБА_13 , 1936 р.н., та ОСОБА_16 , 1938 р.н. (т.1 а.с. 17).

Згідно свідоцтва про одруження від 17.09.2002, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та змінила прізвище на ОСОБА_16

31.10.2007 ОСОБА_17 склав заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповів у рівних долях ОСОБА_4 , ОСОБА_18 та ОСОБА_1 (т.1 а.с. 88).

ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_17 успадкувала 1/3 частину земельних ділянок для введення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер :00:001:0326, :00:001:0327 (т.1 а.с. 89, 90).

Заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 подали в установленому законом порядку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як спадкоємці за заповітом, та ОСОБА_2 як спадкоємець за законом (т.1 а.с. 107,111,117).

01.09.2017 ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області В.Ф. Валенко, який зареєстрований у реєстрі за №326, згідно якого остання на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким належний їй житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а 1/3 частину земельних ділянок розміром 3,4152 га та 3,4146 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастрові номери :00:001:0327, :01:001:0471 та земельну ділянку розміром 3,93 га, яка розташована на території с. Довгалівка Великобагачанського району Полтавської області, ОСОБА_3 (т.1 а.с. 119 -120).

Згідно виписки з історії хвороби №141 від 10.02.2022 ОСОБА_4 з 23.01.2022 по 10.02.2022 знаходилася на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КНП «Великобагачанська ЦЛ» з діагнозом ішемічний інсульт (медична картка ОСОБА_4.).

Спадкодавець/заповідач ОСОБА_4 не була визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною, мала право на складання заповіту, заповіт має письмову форму та посвідчений секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, його зміст був прочитаний уголос та власноруч підписаний заповідачем у присутності секретаря виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, заповіт відповідав волі заповідача та був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Посилання позивача на те, що у заповіті відсутній підпис заповідача, не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи у суді першої інстанції. Так, судом досліджено зміст оспорюваного заповіту та установлено, що у заповіті наявний підпис заповідача шляхом власноруч написаного прізвища, імені та по батькові.

Підпис хоча і є реквізитом певних документів, але законодавчо не передбачено чітких вимог до виконання особистого підпису. Власноручний підпис особи може відображати як її прізвище, ім`я, по батькові у вигляді букв, так і бути у вигляді умовних письмових знаків, спеціально вироблених штрихів, які не відтворюють ані прізвища такої особи, ані її ім`я та по батькові. Проте у будь-якому випадку такий підпис має безпосередньо наноситись особою на документ, визначати особистість його виконавця та підтверджувати викладену інформацію, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у справі №754/8132/19 від 03.08.2021.

На момент складання заповіту заповідач була власником майна, зазначеного у заповіті та мала право розпорядитися ним на власний розсуд.

Посилання сторони позивача на ті обставини, що заповіт був складений заповідачем під тиском, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи в суді, жодних належних та допустимих доказів того, що заповіт не відповідав волі заповідача суду надано не було. Сам факт, що заповіт складений заповідачем після перенесеної хвороби не свідчить, що ОСОБА_4 на момент його складення не усвідомлювала значення своїх дій, не могла керувати ними.

Свідок ОСОБА_19 суду першої інстанції показав, що ОСОБА_4 була його сусідкою. ОСОБА_1 забрав її з лікарні та весь час здійснював догляд за нею. Після хвороби його мати ходила до ОСОБА_4 в гості, спілкувалася з нею, з її слів йому відомо, що ОСОБА_4 була задоволена тим, як за нею доглядають. Особисто він з ОСОБА_4 не спілкувався, зі слів односельців знає, що остання була при пам`яті. ОСОБА_20 він не пам`ятає, декілька разів до ОСОБА_4 приїздили родичі з селища Велика Багачка.

Свідок ОСОБА_5 суду першої інстанції показала, що проживає по сусідству з ОСОБА_4 , до останньої ходила по декілька разів на день, провідувала, обмежень у відвідинах не було, ходили до неї всі, хто хотів. Доглядали її ОСОБА_1 та його дружина, доглядали дуже добре, вона була в теплі, в добрі, усе, про що просила ОСОБА_4 , виконував, їсти давали все, що вона просила, ліки купували. Ніхто з родичів не хотів доглядати за нею. ОСОБА_4 була при пам`яті, усе розуміла, говорила, що вона нікому з рідні не потрібна, доглядають її чужі люди. ОСОБА_4 завжди говорила усім у селі, що своє майно переписала на ОСОБА_21 . Зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що у неї була сестра та племінниця у м. Дніпро.

Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції показала, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 . ОСОБА_20 вона знає, остання є племінницею ОСОБА_4 . Заповіт останньою, на її думку, складено під тиском, оскільки вона була хвора, лежача, заповіт склала на другий день після виписки з лікарні. ОСОБА_1 говорив, що на землю померлої не претендує, на решту - так. Вона хотіла забрати ОСОБА_4 , але не забрала, бо на той час у неї був хворий чоловік, який потребував догляду. ОСОБА_4 була лежачою, але розмовляла, одна рука у неї працювала, права. Ліва сторона була відібрана. Вона після виписки з лікарні телефонувала ОСОБА_4 , остання повідомила, що у неї все нормально. У лікарню до ОСОБА_4 ходила вона та її діти, вона всіх упізнавала, просила, щоб приїхала ОСОБА_22 - її подружка. ОСОБА_23 відмовилася забрати ОСОБА_4 , її забрав ОСОБА_1 . ОСОБА_24 їздила до тітки поки була жива ОСОБА_25 , мати ОСОБА_26 , рідна сестра померлої ОСОБА_4 . Зі слів позивача їй відомо, що в заповіті відсутній підпис. Років за три до смерті до неї телефонувала ОСОБА_27 та повідомила, що склала заповіт, на той час вона була свідома. ОСОБА_2 в лікарню до ОСОБА_4 не приїздила, приїздила один раз після виписки. Коли ОСОБА_28 запитала у ОСОБА_29 , чи поїде вона в м. Дніпро, остання відповіла, що поїхала б. Додатково повідомила про те, що ОСОБА_2 розповідала їй про те, що відбувається в суді.

Свідок ОСОБА_11 суду першої інстанції показала, що вона є секретарем Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області. 11.02.2022 вона посвідчувала заповіт померлої ОСОБА_4 . Приїхала до неї додому, вона пред`явила документи, свідомо відповідала на запитання, остання повідомила, що хоче заповісти частину майна ОСОБА_1 , а частину - ОСОБА_3 . Вона писала у заповіт так, як говорила ОСОБА_4 , потім прочитала його вголос, потім заповіт перечитала ОСОБА_4 та особисто підписала, у останньої претензій до тексту заповіту не було. Вона віддала один примірник заповіту ОСОБА_4 та поїхала на роботу. ОСОБА_4 особисто підписувала заповіт, вона написала повністю свої прізвище, ім`я та по батькові, що є допустимим. Їй зателефонувала особисто ОСОБА_4 та повідомила, що має намір скласти заповіт, привозив її ОСОБА_1 .

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні позовної вимоги про визнання заповіту недійсним.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому призначений вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

При цьому, право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і право на їх зміну, скасування.

Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним відповідно до вимог статті 1257 ЦК України.

Аналіз Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 1247-1249, 1253 ЦК України.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Аналіз цих статей дає змогу констатувати, що законодавець висуває такі вимоги до форми заповіту: письмова з нотаріальним посвідченням. Проте допускаються й інші способи посвідчення заповіту, враховуючи численні обставини, які законодавець покладає в основному для можливості їх застосування.

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що вони беруться до уваги як об`єктивні перешкоди для запрошення нотаріуса посвідчити заповіт.

Водночас наведені у зазначених вище статтях правові механізми доводять, що вони розраховані на те, щоб остання воля заповідача була виражена вільно і не виникло б жодного сумніву в цьому. Саме тому вони можуть бути віднесені до порядку посвідчення заповіту.

Отже, форма заповіту має бути письмова, а порядок його посвідчення - різний: насамперед нотаріусом з додержанням вимог статей 1248, 1249 ЦК України, посадовою особою органів місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України); іншими посадовими особами, зазначеними у частинах першій - шостій статті 1252 ЦК України, з додержанням вимог частини сьомої цієї статті.

Недійсність заповіту з мотивів розширювального розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, матиме наслідком порушення принципу свободи заповіту.

Кваліфікація заповіту як нікчемного з підстав, які не передбачені ані частиною першою статті 1257 ЦК України, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує це вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту, оскільки сталася смерть заповідача.

Крім того, визнання заповіту нікчемним за відсутності встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а в разі, якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021у справі №522/9893/17 (провадження №14-173цс20).

В частині вирішення позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з частинами першою та другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Залежно від обставин юридичні факти за критерієм їх правових наслідків розрізняють на: правовиникаючі, правозмінюючі, правопризупиняючі, правовідновлюючі, правоприпиняючі.

Отже, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Згідно із ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 з послідуючими змінами "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Верховний Суд у постанові від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22) визначив, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд встановлює факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є: - визнання заповіту від 11.02.2022 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 недійсним; - встановлення факту, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною тіткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Підставами для визнання заповіту померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 недійсним (згідно заяви про збільшення позовних вимог від 06.10.2023) зазначено те, що заповідувач ОСОБА_4 склала заповіт, не будучи вільною у своїх діях, і її волевиявлення не відповідало її волі; заповіт складений секретарем Білоцерківської сільської ради без зазначення будь-яких ідентифікаційних позначень, а саме прізвища, імені та по батькові посадової особи, яка зі слів спадкодавця записала текст заповіту; заповіт складений зі слів спадкодавця за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, хоча текст заповіту записаний від руки і лише бланк заповіту є стандартним, зарання підготовленим бланком і має машинописний текст; заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, тобто назва посадової особи, яка посвідчила заповіт, відрізняється від особи, яка його склала, оскільки секретар сільської ради і секретар виконавчого комітету сільської ради - це різні посадові особи з різними функціональними обов`язками; оспорюваний заповіт не містить особистого підпису спадкодавця ОСОБА_4 ; текст заповіту написано від руки не заповідувачем особисто, а посадовою особою, та не зовсім розбірливо; ОСОБА_4 її розпорядження не було зачитано вголос; ОСОБА_4 в силу фізичного хворобливого стану, у повній залежності від сім`ї ОСОБА_17, які не були її кровними родичами, склала заповіт, не будучи вільною у своїх діях, і її волевиявлення не відповідало її волі.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем не доведено підстави позову, не надано суду належних та допустимих доказів, які б давали підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Як встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, 11.02.2022 спадкодавцем ОСОБА_4 складено заповіт (останній), який посвідчений секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області ОСОБА_11., зареєстрований в реєстрі за №25, відповідно до якого належну ОСОБА_4 на праві власності частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; приватизовані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,1400 га, кадастровий номер :00:001:1002, та площею 1,1400 га, кадастровий номер :00:001:1005, та для ведення особистого селянського господарства площею 1,0368 га, кадастровий номер :001:0471, повністю заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Приватизовану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,93 га, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2000 та державного акту ІV-ПЛ №047892 від 12.07.2001 повністю заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 85 т. 1).

Однією із підстав визнання заповіту від 11.02.2022 недійсним, сторона позивача вказала те, що ОСОБА_4 в силу фізичного хворобливого стану, у повній залежності від сім`ї ОСОБА_17, які не були її кровними родичами, склала заповіт, не будучи вільною у своїх діях, і її волевиявлення не відповідало її волі.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №161/17119/16, підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №523/14606/13-ц. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів того, що на час посвідчення заповіту 11.02.2022 ОСОБА_4 перебувала у хворобливому стані, у зв`язку з чим не розуміла своїх значення своїх дій, не могла керувати ними та не передбачала наслідків посвідчення заповіту.

Як встановив суд першої інстанції, згідно виписки з історії хвороби №141 від 10.02.2022, ОСОБА_4 з 23.01.2022 по 10.02.2022 знаходилася на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КНП «Великобагачанська ЦЛ» з діагнозом ішемічний інсульт (медична картка ОСОБА_4.), проте, дійсно сам факт того, що заповіт складений заповідачем після перенесеної хвороби, не свідчить, що ОСОБА_4 на момент його складання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Як вбачається по справі, інших доказів (медичні довідки, висновки, виписки тощо) на підтвердження того, що ОСОБА_4 перебувала у хворобливому стані, у зв`язку з чим не розуміла своїх значення своїх дій, не могла керувати ними та не передбачала наслідків посвідчення заповіту, стороною позивача суду не надано.

Також, колегія суддів апеляційного суду, дослідивши медичну картку ОСОБА_4 , яка долучена до матеріалів цивільної справи, звертає увагу на те, що у вказаній картці міститься виписка з історії хвороби №141 від 10.02.2022, однак вона не містить підписів завідуючого відділенням та лікуючого лікаря, на ній відсутні будь-які штампи та печатки медичного закладу, що підтверджувало б достовірність її видачі цим саме закладом, у цій виписці діагноз «геморагічний інсульт» виправлено на «ішемічний інсульт» іншим почерком, що належним чином не засвідчено посадовою особою.

Крім цього, як вбачається по справі, сторона позивача не заявляла суду клопотання про призначення у справі відповідної експертизи на предмет визначення того, в якому стані перебувала ОСОБА_4 на час посвідчення оспорюваного заповіту.

Як вбачається з ксерокопії змісту заповіту від 11.02.2022, він складений на бланку «заповіт», який заповнений рукописним текстом та посвідчений секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Мирогородського району Полтавської області ОСОБА_11 (т.1 а.с. 85). Заповіт на зворотній стороні містить наступний напис: «Цей заповіт посвідчено мною, ОСОБА_11., секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області. Заповіт записаний мною, секретарем зі слів гр. ОСОБА_4 . Заповіт до підписання повністю прочитаний вголос заповідачем гр. ОСОБА_4 і власноручно підписаний ним у її присутності. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. В зв`язку з хворобою заповіт посвідчено на дому за адресою: АДРЕСА_1 ». Зареєстровано в реєстрі за №25. Секретар виконкому /підпис/ ОСОБА_11.

Крім цього, заповіт від 11.02.2022 містить наступний рукописний напис: «Цей заповіт прочитаний мною вголос, особисто підписаний та його зміст повністю відповідає моїй волі» Підпис - ОСОБА_4 (рукописно).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заповіт від 11.02.2022 є чітким та зрозумілим. Він дійсно складений на бланку «заповіт», в який внесено рукописно текст заповіту, почерк є розбірливим, легко читається та є зрозумілим, тому доводи сторони позивача про те, що рукописний текст є нерозбірливим, не відповідає дійсності.

Щодо доводів сторони позивача про те, що заповіт від 11.02.2022 складено без зазначення будь-яких ідентифікаційних позначень, а саме прізвища, імені та по батькові посадової особи, яка зі слів спадкодавця записала текст заповіту, то ці доводи спростовуються тим, що в абзаці заповіту, в якому вказано, ким він посвідчений, чітко зазначено, що він посвідчений саме секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області ОСОБА_11. Заповіт також підписано секретарем виконкому /підпис/ ОСОБА_11 (т.1 а.с. 85 зворот), тому не виникають сумніви відносно того, що заповіт посвідчено саме вище вказаною посадовою особою.

Щодо наявності повноважень у секретаря виконкому Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області ОСОБА_11. посвідчувати заповіти, то по справі вбачається, що у заяві про збільшення позовних вимог від 06.10.2023 (т.2 а.с. 229-235) представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Конюшенко М.А. заявлено клопотання про витребування у Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області копії рішення сільської ради, яким на ОСОБА_11 було покладено обов`язки секретаря виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради. До заяви про збільшення позовних вимог не додано копію адвокатського запиту до Білоцерківської сільської ради про надання адвокату цього рішення.

Згідно ч.4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно протоколу підготовчого судового засідання у режимі відеоконференції від 23.10.2023 та відтвореного звукозапису, вказане клопотання сторони позивача залишено без розгляду, оскільки у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Коваленко О.В. при вирішенні судом клопотання сторони позивача про витребування рішення сільської ради заперечувала проти його задоволення з підстав того, що дане рішення перебуває у вільному доступі на сайті Білоцерківської сільської ради і відповідно до нього на ОСОБА_11 покладено обов`язки секретаря виконкому сільської ради згідно додатку до рішення. Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Конюшенко М.А. не підтримала вказане клопотання та просила залишити його без розгляду (т.2 а.с. 5-6).

Згідно протоколу підготовчого судового засідання у режимі відеоконференції від 15.11.2023 аналогічне клопотання стороною позивача не заявлялося, на запитання суду про наявність заяв чи клопотань представник позивача - адвокат Конюшенко М.А. відповідала, що вони відсутні (т.2 а.с. 60).

За змістом ч.5,7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Отже, по справі вбачається, що стороною позивача суду не надано доказів на спростування того, що посвідчення заповітів не входило у посадові обов`язки секретаря виконкому сільської ради.

Відносно доводів про те, що заповіт складений зі слів спадкодавця за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, хоча текст заповіту записаний від руки і лише бланк заповіту є стандартним, зарання підготовленим бланком і має машинописний текст, то ці доводи не є підставою для визнання заповіту недійсним. По справі достовірно вбачається, що заповіт складено за місцем проживання заповідача ОСОБА_4 , а не у нотаріальній конторі.

Відносно тих доводів сторони позивача, що оспорюваний заповіт не містить особистого підпису спадкодавця ОСОБА_4 , що текст заповіту написано від руки не заповідувачем особисто, а посадовою особою, то ці доводи також не є підставою для визнання заповіту недійсним. Як вбачається зі змісту заповіту від 11.02.2022, то після слів «Цей заповіт прочитаний мною вголос, особисто підписаний та його зміст повністю відповідає моїй волі» він дійсно містить рукописний підпис « ОСОБА_4 », а не скорочений підпис ОСОБА_4 . Проте, ставити підпис, яким є прізвище особи, це є правом особи. Навпаки, такий підпис особи, яким є зазначення особою рукописно свого прізвища, ім`я, по батькові, свідчить про ідентифікацію особи та дає більш широкі можливості щодо ідентифікації почерку чи підпису особи, яка його вчинила.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 03.08.2021 у справі №754/8132/19 зроблено такий висновок, що підпис хоча і є реквізитом певних документів, але законодавчо не передбачено чітких вимог до виконання особистого підпису. Власноручний підпис особи може відображати як прізвище, ім`я, по батькові особи у вигляді букв, так і бути у вигляді умовних письмових знаків, спеціально вироблених штрихів, які в ніякій мірі не відтворюють ані прізвища такої особи, ані її ім`я та по батькові. Проте, у будь-якому випадку такий підпис має безпосередньо наноситись особою на документ, визначати особистість його виконавця та підтверджувати викладену інформацію.

По справі вбачається, що під час підготовчого провадження стороною позивача не заявлялося клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи на предмет підпису заповіту ОСОБА_4 .

Згідно ч.1,2,3,8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч.3 ст. 189 ЦПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Згідно ч.1, 2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

По справі вбачається, що 07.06.2023 було відкрито провадження (т.1 а.с. 36), 15.11.2023 підготовче провадження у справі закрите (т.2 а.с. 61). Лише 06.03.2024 до суду першої інстанції від представника ОСОБА_2 - адвоката Конюшенко М.А. надійшло клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи, проте, заява про поновлення строку на звернення з даним клопотанням суду не була подана суду (т.2 а.с. 128-130), тому ухвалою суду від 31.05.2024 клопотання залишено без розгляду (т.2 а.с. 194-195).

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що 01.09.2017 ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області В.Ф. Валенко, який зареєстрований у реєстрі за №326, згідно якого остання на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким належний їй житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а 1/3 частину земельних ділянок розміром 3,4152 га та 3,4146 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастрові номери :00:001:0327, :01:001:0471 та земельну ділянку розміром 3,93 га, яка розташована на території с. Довгалівка Великобагачанського району Полтавської області, ОСОБА_3 (т.1 а.с. 119 -120).

Згідно ч.2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Отже вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 з 2017 мала стійкий намір скласти заповіт щодо свого спадкового майна саме на користь ОСОБА_1 , який є сином її померлого чоловіка ОСОБА_17 , та ОСОБА_3 , яка є її двоюрідною сестрою.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №69796563, сформованої 18.08.2022 приватним нотаріусом Сахаровою Л.Г. у зв`язку з відкриттям спадкової справи, заповіт №69373433 у Спадковому реєстрі, який посвідчений 11.02.2022 заповідачем ОСОБА_4 у виконавчому комітеті Білоцерківськї сільської ради Миргородського району Полтавської області, дата та час реєстрації - 14.06.2022 12:45, є чинним (т.1 а.с. 116).

Доводи апеляційної скарги про те, що заповіт складено померлою ОСОБА_4 на двох осіб, які не були її близькими родичами, а саме на ОСОБА_1 , який є сином померлого чоловіка спадкодавця, та ОСОБА_3 - дуже далеку родичку, то ці доводи не впливають на дійсність заповіту, який за законом може бути вчинений на користь будь якої фізичної особи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було встановлено, чи мала секретар виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області ОСОБА_11. повноваження на посвідчення заповітів, то як зазначено вище, сторона позивача не надала суду доказів того, що докази сторона позивача здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Доводи апеляційної скарги про те, що не встановлений той факт, чи було підписано заповіт особисто заповідачем та наявність відповідного запису в алфавітній книзі обліку заповітів, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки стороною позивача не заявлялося повторно клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у справі та про витребування доказів у зв`язку з неможливістю їх надати суду з об`єктивних причин, т.я. суд з власної ініціативи докази не збирає.

Доводи апеляційної скарги про те, що в силу тяжкої хвороби, повній залежності від сім`ї ОСОБА_17, які не були її кровними родичами, заповідавач ОСОБА_4 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а заповіт склала під тиском, не будучи вільною у своїх діях, і її волевиявлення не відповідало її волі, то ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, тому не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про те, що заповідач ОСОБА_4 , яка була людиною похилого віку, перенесла інсульт та тривале лікування, в т.ч у реанімації, при складанні заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що після виписки з лікарні ОСОБА_4 не ходила та була частково паралізованою, у неї не працювала одна рука, що ставить під сумнів здійснення підпису у оспорюваному заповіті особисто заповідачем, то на підтвердження цих доводів стороною позивача не надано належних та допустимих доказів. Надана виписки з історії хвороби №141 від 10.02.2022, ОСОБА_4 з 23.01.2022 по 10.02.2022 знаходилася на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КНП «Великобагачанська ЦЛ» з діагнозом ішемічний інсульт (медична картка ОСОБА_4.), проте, вона не підтверджує ті обставини, на які вказує сторона позивача щодо фізичного стану ОСОБА_4 на час посвідчення заповіту.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцем складення заповіту є нотаріальна контора, але зі змісту самого заповіту цього не вбачається, текст заповіту записаний від руки і лише бланк заповіту є стандартним, завчасно підготовленим бланком і має машинописний текст, то ці доводи є припущенням сторони позивача та спростовуються зібраними у справі доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що допущені недоліки при складанні заповіту свідчать про його нікчемність, є надуманими та не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з наявними недоліками при складанні заповіту є підстави вважати, що замість померлої ОСОБА_4 спірний заповіт підписано в інтересах спадкоємців іншою особою і ця обставина має суттєве значення для вирішення даного спору, тому представником позивача було заявлено клопотання про призначення у даній справі посмертної судової почеркознавчої експертизи, проте, судом залишено поза увагою клопотання відповідача про її призначення, що унеможливлює встановити, ким виконано підписання заповіту та чи перебувала ОСОБА_4 , виконуючи рукописний текст від свого імені заповіту, під впливом збиваючих факторів чи у незвичайному стані, то ці доводи не заслуговують на увагу з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги про те, що заповіт не відповідав внутрішній воли заповідача, оскільки тітка позивача склала оскаржуваний заповіт під впливом обману з боку відповідачів, бо ОСОБА_4 протягом останніх двох років свого життя мала чіткий намір розпорядитися належним їй майном саме на користь позивача та озвучувала це неодноразово при зустрічах з останньою, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки про стійкій намір вчинити заповіт саме на користь відповідачів свідчить і попередній заповіт ОСОБА_4 від 01.09.2017, який у вересні 2017 внесений до Спадкового реєстру.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було досліджено реєстр вчинення нотаріальних дій приватним нотаріусом Сахаровою Л.І., то ці доводи не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції. Як вбачається із матеріалів справи, 13.07.2023 до суду першої інстанції від приватного нотаріуса надійшла копія спадкової справи №163/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (т.1 а.с. 106-123, яка досліджувалася судом першої інстанції при ухваленні рішення у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позові позивач для оформлення спадщини ОСОБА_4 за законом просила також встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт родинних відносин між нею та ОСОБА_4 як тіткою, що має значення для створення умов здійснення нею майнових прав, а саме з метою впорядкування родинних відносин із членами сім`ї, реалізацію нею права на спадщину за законом та оформлення спадкових прав (отримання свідоцтва про право на спадщину), що факт родинних відносин в суді першої інстанції підтверджено показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та не заперечувався ОСОБА_1 , то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду саме в частині відмови у задоволенні позову про встановлення факту, оскільки, у разі відмови у позові про визнання заповіту, встановлення факту родинних відносин є недоцільним, т.я. у такому випадку встановлення цього факту не тягне за собою правових наслідків.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, аргументи щодо них викладені вище у цій постанові та не дають підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Костенко Олени Олексіївни - залишити без задоволення.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 січня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов