Справа №174/64/24
Провадження №2/173/79/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: позивача ОСОБА_1

Представника третьої особи Хмильової Я.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в залі суду, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

15.02.2024 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області в порядку підсудності надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності за набувальною давністю.

26.02.2024 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача -фізичної особи

27.02.2024 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 16.05.2024 року.

16.05.2024 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 03.07.2024 року.

11.06.2024 року позивачем подана уточнена позовна заява, згідно якої співвідповідачем у справі залучений ОСОБА_3

03.07.2024 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 29.10.2024 року.

29.10.2024 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 16.01.2025 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

16.01.2025 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/6 частку житлового будинку садибного типу Літера А-1, площею 51.7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: вона з 1989 року проживає та користується разом зі своєю мамою житловим будинком в АДРЕСА_1 , що належав станом на 1982 рік: ОСОБА_4 , 5/12 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 30.01.1982 року № 1-104 Верхньодніпровська державна нотаріальна контора; ОСОБА_5 , 5/12 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 30.01.1982 року № 1-104 Верхньодніпровська державна нотаріальна контора; та ОСОБА_2 ,1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 30.01.1982 року № 1-104 Верхньодніпровська державна нотаріальна контора; (залишалась відкритою).

30.11.2006 року ОСОБА_5 , подарувала її матері 5/12 частини вищевказаного житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 .

15.08.2023 року вона отримала в спадок 10/12 часин житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами ( свідоцтва про право на спадщину видане 15.08.2023 року № 374 державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 . Померла документи на 1/6 частину житлового будинку садибного не оформила. Вона утримує будинок, веде в ньому господарську діяльність та вільно проживає в ньому 35 років.

Вона добросовісно, безперервно володіє зазначеним житловим будинком, сплачує всі комунальні послуги, утримує будинок в належному стані.

Вона бажає оформити право власності на вказаний будинок в цілому, але через відсутність співвласника вищевказаної частки, що за життя належала ОСОБА_2 ,. не має можливості цього зробити, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що вона проживає в зазначеному будинку з 1989 року. Підтримує будинок в належному стані, перекрила дах на будинку, встановила новий паркан, провела до будинку газ. Вона користується будинком в цілому, так як будинок не поділений на частини. Проводить оплату комунальних послуг: за електроенергію, воду, газ в повному обсязі.

Відповідачі, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явились.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судовому засіданні щодо вирішення спору покладалась на розсуд суду. При цьому пояснила, що згідно архівної справи в 1987 році даний об`єкт нерухомості пройшов інвентаризацію за новими співвласниками? які його успадкували. Будинок не поділений в натурі. 1/6 частина будинку належить ОСОБА_2 . Будь-яких інших відомостей щодо даного будинку в КП «Верхньодніпровське БТІ» немає.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: в АДРЕСА_1 , належав станом на 1982 рік ОСОБА_4 , 5/12 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 30.01.1982 року № 1-104 Верхньодніпровська державна нотаріальна контора; ОСОБА_5 , 5/12 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 30.01.1982 року № 1-104 Верхньодніпровська державна нотаріальна контора; та ОСОБА_2 ,1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 30.01.1982 року № 1-104 Верхньодніпровська державна нотаріальна контора; (залишалась відкритою), що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину та повідомленням КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради № 2/846 від 11.08.2023 року.

30.11.2006 року ОСОБА_5 , подарувала матері позивачки, ОСОБА_4 , 5/12 частин житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, ОСОБА_4 .

15.08.2023 року позивачка отримала в спадок 10/12 часин житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину виданим 15.08.2023 року № 374 державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 . Померла документи на 1/6 частину житлового будинку садибного не оформила.

Позивачка зазначає, що вона утримує будинок в цілому, веде в ньому господарську діяльність та вільно проживає в ньому 35 років.

Даний факт підтверджується копією акту № 1017 від 23.08.2023 року, складеним депутатом Вільногірської міської ради , в якому зазначається, що ОСОБА_1 , веде господарську діяльність в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , перекрила дах, встановила вікна, замінила двері, встановила паркан, провела газове опалення, здійснює благоустрій і підтримує території в належному стані.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

З наданої суду фотокопії заяви про прийняття спадщини на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 встановлено, що 15.06.1990 року із заявою про прийняття спадщини до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори звернувся син ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Проте свідоцтва про право на спадщину не отримував. Таким чином, відповідач ОСОБА_3 , є таким, що прийняв спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

З наданих позивачем в судовому засіданні доказів встановлено, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. За життя ОСОБА_3 склав заповіт від 08.12.2008 року, відповідно до якого все своє майно з чого б воно не складалось та де б воно не було, і взагалі все те, на що на день смерті буде належати йому і на що він за законом має право, він заповідає ОСОБА_6 , що підтверджується копією заповіту.

В судовому засіданні був допитаний в якості свідка, ОСОБА_6 , який пояснив суду, що він пам`ятає свою бабусю, ОСОБА_2 , яка проживала в селі та давно померла. Він не знав, що його батько звертався до нотаріальної контори із заявою при прийняття спадщини після її смерті. Так як після смерті бабусі вони до села не їздили та будинком не цікавились і не піклувались про нього. Він не претендує на спадщину у вигляді частини будинку, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , і не заперечує проти визнання права власності на дану частину будинку за позивачкою. Всі питання з приводу даної частини будинку вони вирішили з позивачкою в добровільному порядку.

Також суду надана копія розписки від 25.07.2024 року згідно якої встановлено, що ОСОБА_6 , отримав кошти в сумі 30 000.00 грн. натомість відмовляється від частки в спадщині 1/6 частини користь ОСОБА_1 .

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 , більше десяти років, а саме з 1989 року, відкрито, безперервно володіє частиною житлового будинку АДРЕСА_1 . Добросовісно заволоділа наявним майном, так як проживала в ньому з батьками. Володіє частиною даного домоволодіння відкрито, здійснює поточний ремонт та догляд будинку в цілому, оплачує комунальні послуги, що підтверджується наданими суду квитанціями. Володіння позивачкою зазначеним вище будинком відоме як посадовим особам міської ради, так і сусідам та іншим особам. І будь-які особи не оспорюють володіння позивача даним майном. Володіння позивача зазначеним вище будинком є непреривним, так як позивачка не покидала зазначене домоволодіння протягом всього цього часу,починаючи з 1989 року. Вирішила всі питання щодо даної частини домоволодіння із потенційним спадкоємцем, ОСОБА_6 , який в судовому засіданні підтвердив, що не претендує на дану частину спадщини. Відповідно наявні всі правові підстави для визнання за нею в судовому порядку права власності на житловий будинок за набувальною давністю. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , право власності за набувальною давністю на 1/6 частину житлового будинку садибного типу Літера А-1, загальною площею 51.7 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 26.01.2025 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 28.01.2025 року

Дата набрання законної сили: 26.02.2025 року