Справа № 344/7782/24
Провадження № 22-ц/4808/132/25
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Гудяк Х.М.,

з участю ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2024 року під головуванням судді Татарінової О.А. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та компенсації моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

Вимоги позову обґрунтовував тим, що 19 жовтня 2023 року о 04 год. за адресою вулиця Гната Хоткевича, буд.7 у м. Івано-Франківськ ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, в`їхавши в бетонну огорожу та паркан, завдала матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_1 .

Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці вчинення ДТП, у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер». Результат зазначеного тесту показав позитивний 1,67 % проміле алкоголю у крові. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2023 року (справа №344/19809/23) було встановлено, що ОСОБА_2 19 жовтня 2023 року о 04 годині 00 хвилин по вулиці Хоткевича, 7 у місті Івано-Франківськ керувала транспортним засобом марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 була неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не обрала безпечної швидкості, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила наїзд на бетонну перешкоду. Внаслідок ДТП транспортний засіб та бетонна перешкода отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

На наступний день після ДТП відповідачка погоджувалася відшкодувати збитки, завдані внаслідок зіткнення транспортного засобу із бетонною огорожею та парканом позивача, проте пізніше змінила свою позицію і відмовилася відшкодовувати збитки.

Керувала автомобілем 19 жовтня 2023 року ОСОБА_2 , відтак внаслідок алкогольного сп`яніння та неуважності було завдано матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_1 , яку ОСОБА_2 жодним чином не відшкодувала.

ОСОБА_2 є належним суб`єктом відповідальності за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, тому вважається, що саме вона повинна відшкодувати завдані позивачу матеріальні збитки в повному обсязі.

Враховуючи те, що паркан містить бетонну огорожу та ковані вироби, а також й те, що для його відновлення потрібен не тільки час, а й відповідні ресурси та спеціалісти, позивач ОСОБА_1 звернувся до Приватного підприємства «Прикарпатпататорресурси» та отримав кошторисну документацію щодо ремонту фундаменту паркана за адресою АДРЕСА_1 . Також позивач звернувся до Колективного підприємства «ГЕФЕСТ» та отримав кошторис витрат по ремонту металевого паркану після ДТП за вказаною адресою.

Зокрема, вартість відновлення фундаменту паркану, згідно кошторисної документації становить 15 787, 00 грн. Вартість витрат по ремонту металевого паркану після ДТП по АДРЕСА_1 становить 46 050 грн. Фактично матеріальну шкоду, завдану позивачу внаслідок ДТП, спричиненого з вини відповідачки ОСОБА_2 становлять: 1) витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом бетонної споруди (фундаменту) позивача; 2) витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом металевого паркану. Фактично понесені витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом на момент подання позовної заяви становили 61 837 грн. 00 коп.

Водночас, за використанням джерела підвищеної небезпеки, а саме автомобіля марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 позивачу також було заподіяно моральну шкоду. Насамперед тому, що подія відбулася в ночі о 4:00 год. ранку. ОСОБА_1 після побаченого переніс значні моральні страждання, адже паркан є його приватною власністю, він самостійно, за власні кошти його встановлював. Моральна шкода у Позивача виразилася у головному болі та тривожному стані загалом.

ОСОБА_1 є людиною пенсійного віку, в нього відсутні великі фінансові надходження, щоб відремонтувати увесь паркан належним чином, а тому ремонт пошкодженого його майна, не з його вини, його дуже тривожить. Позивач постійно перебуває у пригніченому стані та неспокою, оскільки порушився його звичний спосіб життя, вигляд обламаного паркану та порушеного фундаменту щоразу пригнічує самопочуття. Відтак, виходячи з засад розумності і справедливості, розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив у 20 000 грн.

Також ОСОБА_1 змушений був звернутися за консультацією та підготовкою позовної заяви до суду до Адвокатського об`єднання «Перша колегія адвокатів України», що також поніс грошові витрати на суму 20 000 грн. Таким чином, ОСОБА_2 , як особа, яка володіла джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебувала у стані алкогольного сп`яніння, завдала позивачу матеріальних та моральних збитків на суму 101 837 грн., а тому зобов`язана відшкодувати вказану шкоду позивачу.

Враховуючи наведене просив суд стягнути з відповідачки компенсацію матеріальної та моральної шкоди у сумі 81 837 грн. Стягнути з відповідачки адвокатські послуги у сумі 20 000 грн. Судові витрати покласти на відповідачку у повному обсязі.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 61 837 грн та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 944,86 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 11 701, 50 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 через адвоката Білана А.М. подала апеляційну скаргу.

Вказав, що суд першої інстанції без належних та допустимих доказів, які б підтверджувати наявність прав позивача на огорожу визнав порушення прав позивача. Позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували його права на огорожу, а тому суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначив, що судом першої інстанції не застосовано до цих правовідносин вимоги ч.1 ст. 181 ЦК України та ст.186 ЦК України, адже металева огорожа змонтована на фундаменті відноситься до нерухомих речей та разом із земельною ділянкою призначені для обслуговування житлового будинку. Тому рішення підлягає до скасування, а позов слід залишити без розгляду.

Висновки суду про відповідальність відповідачки перед позивачем не ґрунтуються на нормах права та наявних у справі доказах.

ОСОБА_1 не заявляв себе потерпілим на час скоєння ДТП та складення протоколу, не заявляв у суді про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст.124 КУпАП, не вказував на час розгляду справи про наявність збитків у зв`язку з ДТП та не просив стягнення.

Зазначив, що завдану шкоду у зв`язку з в`їздом в бетонну огорожу відшкодувала у повному обсязі, а тому висновки суду про те, що ОСОБА_2 зобов`язана довести свою непричетність до ймовірного пошкодження металевої огорожі не ґрунтуються на вимогах процесуального закону та вимог ст.ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України.

Суд першої інстанції у цьому випадку повинен був застосувати вимоги ч.1 ст. 81 ЦПК України, де позивач повинен довести про існування причинно-наслідкового зв`язку між наїздом ОСОБА_2 на бетонну огорожу та всім обсягом заявлених позивачем ушкоджень металевої огорожі та фундаменту під нею. Тобто саме позивач повинен довести той факт, що внаслідок удару транспортного засобу ОСОБА_2 могли бути спричинені ушкодження металевої огорожі та бетонного фундаменту під нею в заявленому позивачем обсязі. Позивачем не надано належних та допустимих доказів (судової експертизи) на підтвердження вказаного зв`язку.

Судом першої інстанції на підставі неналежних, недопустимих та недостовірних доказів прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 збитків в розмірі 61 837 грн. Приймаючи таке рішення суд взагалі не аргументував підстав відхилення доречних аргументів зі сторони відповідача, що є порушенням ч.5 ст.263, п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України.

Судом першої інстанції на підставі кошторисної документації розробленої ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_2 кошти у розмірі 15 758 грн, не врахувавши при цьому, що дію сертифікату ОСОБА_3 припинено 27.10.2023 року, а тому виготовлений кошторис не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки виготовлений не кваліфікованим виконавцем.

Взятий до уваги судом кошторис за підписом директора КП «Гефест» М.Клочко на підставі якого стягнуто з ОСОБА_2 кошти в розмірі 46 050 грн, не містить достовірної інформації, а з його змісту неможливо встановити обсяг матеріалів, їх вартість, що унеможливлює порівняти вартість з ринковими цінами. Судом не взято до уваги доводи відповідачки щодо стану огорожі та бетонного фундаменту до наїзду ОСОБА_2 .

Не погоджується також з розміром витрат на правову допомогу.

Вказала, що враховуючи допущені судом порушення норм процесуального та матеріального права рішення підлягає скасуванню, а враховуючи відсутність належних то допустимих доказів по справі в позові слід відмовити.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник ОСОБА_2 адвокат Білан А.М. апеляційну скаргу підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Пленюк М.Д. вимоги апеляційної скарги заперечили, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.

Встановлено, що 19.10.2023 щодо ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №420500, з якого вбачається, що 19.10.2023 о 04.00 год. по вулиці Хоткевича, 7 у місті Івано-Франківськ водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 була не уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не обрала безпечної дистанції та здійснила наїзд на бетону огорожу, внаслідок чого і т.з. і огорожа отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 2.9а, 2.3б, 12.1, 13.1, ПДР України та вчинила правопорушення, передбачені ст. 124 КУпАП (а.с.58). До протоколу працівниками УПП складено схему ДТП.

З пояснень ОСОБА_4 від 19.10.2023 вбачається, що він ночував на адресою: АДРЕСА_2 і почув удар. Вийшов на вулицю і побачив дві машини, одна розбита, Мерседес НОМЕР_1 . Біля неї ходила дівчина. Паркан пошкоджено. Через кілька хвилин під`їхала машина з поліцією, освідчили водійку, яка була в стані сп`яніння 1,67 проміле (був присутній при освідченні) Вартість паркану, приблизно 50 000 грн (а.с.56-57).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.11.2023 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП. Із врахуванням ч.2 ст.36 КУпАП на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Із постанови вбачається, що ОСОБА_2 порушила ПДР України, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна, а також керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Вказані адміністративні правопорушення вчинено за наступних обставин. Так, 19 жовтня 2023 року о 04 годині 00 хвилин по вулиці Хоткевича, 7 у місті Івано-Франківськ водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядком із застосуванням приладу «Драгер», результат вказаного тесту позитивний 1,67 % проміле алкоголю у крові. Крім цього, 19 жовтня 2023 року о 04 годині 00 хвилин по вулиці Хоткевича, 7 у місті Івано-Франківськ водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 була не уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не обрала безпечної швидкості, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила наїзд на бетонну перешкоду. Внаслідок ДТП транспортний засіб та бетонна перешкода отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п.п. 2.9а, 2.3б, 12.1, 13.1, ПДР України та вчинила правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП (а.с.10-12).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно і/н НОМЕР_2 від 09.08.2014 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :008:0363 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с. 124).

Згідно дефектного акту ремонту фундаменту паркана по АДРЕСА_1 визначено об`єми робіт: розбирання бутових фундаментів без очищення, улаштування стрічкових фундаментів залізобетонних, при ширині по верху 1000 мм.; копання ям для встановлення стояків та стовпів глибиною 0,7 м.; улаштування фундаментів стовпів бетонних, готування важких кладових цементних розчинів, марка 200, навантаження сміття вручну, перевезення сміття до 34 км. (а.с.16).

Зведеним кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва, а саме ремонту фундаменту паркана по АДРЕСА_1 №315 від 15.01.2024, складеного ПП «Прикарпатвторресурси» визначена загальна вартість ремонту, яка становить 15 787 грн (а.с.17-19).

Згідно розрахунку вартості матеріалів, виробів та конструкцій №315-0-1-1 від 15.01.24 року складеного ПП «Прикарпатвторресурси» вартість матеріалів, виробів та конструкцій становить 10 744,97 грн.

Вартість загально виробничих витрат становить 322 грн, що підтверджується розрахунком №1-1 складеного 26.01.2024 ПП «Прикарпатвторресурси» (а.с.22).

ПП «Прикарпатвторресурси» 26.01.2024 складено дефектний акт по ремонту фундаменту паркана по АДРЕСА_1 та розрахунок вартості механізмів №315-0-1-1 ремонту фундамента паркана по АДРЕСА_1 , вартість якого становить 453,09 грн (а.с.16, 24).

Із кошторису витрат по ремонту металевого паркану після ДТП по АДРЕСА_3 (без дати), складеного КП «Гефест» вбачається, що загальна вартість робіт становить 46 050 грн (а.с.15).

З розписки ОСОБА_11 від 14.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її батьком ОСОБА_12 відновлено в повному обсязі його бетонну огорожу (паркан), що була пошкоджена 19.10.2023 близько 04 год. по АДРЕСА_1 шляхом в`їзду автомобілем Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 за керуванням ОСОБА_2 . У зв`язку із тим, що усі пошкодження зі сторони ОСОБА_2 відновлені, заявляє про те, що у нього немає та в майбутньому не буде жодних претензій ні майнового, ні морального характеру до ОСОБА_2 (а.с.59).

Така розписка стверджує, що відповідачка та її батько відшкодували заподіяну саме винними діями ОСОБА_2 шкоду ОСОБА_11 за пошкодження його частини паркана (бетонної огорожі), а шкоду, заподіяну нею ОСОБА_1 за пошкодження металевої частини паркана та її бетонного фундаменту, не відшкодовано.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою цієї статті передбачено,що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,а також в інших випадках, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 дійшла висновку ,що виходячи з положень ст.ст.16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (див. висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав, що позивач надав докази на підтвердження винних дій відповідачки, а відповідачка в свою чергу не спростувала і не довела відсутність своєї вини.

Суд врахував, що відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами розмір завданої позивачу шкоди. Клопотань про призначення судом експертизи для визначення розміру заподіяної шкоди відповідачкою не заявлялося.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведено належними доказами завдання йому діями відповідачки ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 61 837 грн, яку стягнув з відповідачки на користь позивача.

Щодо вимог в частині стягнення моральної шкоди то суд вказав про те, що внаслідок дій відповідачки позивач перебував у тривожному стані, був порушений звичайний спосіб його життя, зумовлений необхідність докладання додаткових зусиль для відновлення пошкодженого паркану, тому з огляду на засади розумності та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині та визначив розмір моральної шкоди в сумі 2 000 грн.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Необґрунтованими є доводи апелянтки, що суд першої інстанції без належних та допустимих доказів, які б підтверджувати наявність прав позивача на огорожу визнав порушення його прав.

Частиною 1 статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.08.2014 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 на якій знаходиться пошкоджений паркан належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Встановлено, що 19.10.2023 щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 19.10.2023 року по АДРЕСА_1 -Франківську керувала транспортним засобом та здійснила наїзд на бетону огорожу, внаслідок чого огорожа отримала механічні пошкодження.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.11.2023 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП.

В результаті ДТП, яке вчинене ОСОБА_2 , був пошкоджений металевий паркан, огородженої земельної ділянки позивача. Зазначені обставини підтверджуються відеозаписом місця ДПТ, фотографіями та відеозаписом, які долучені позивачем.

В свою чергу належних та допустимих доказів про те, що пошкодження паркану відбулось за інших обставин відповідачкою надано не було.

Тому такі факти вказують на те, що відповідальність відповідачки перед позивачем ґрунтуються на наявних у справі доказах та встановлених обставинах.

Відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами розмір завданої позивачу шкоди.

Доводи апелянта про те, що вона не зобов`язана довести свою непричетність до пошкодження огорожі, оскільки завдану шкоду у зв`язку з в`їздом в бетонну огорожу вона відшкодувала у повному обсязі є необґрунтованими.

Позивач надав докази на підтвердження винних дій відповідачки, діями якої пошкоджено металеву огорожу і частину іншого паркану, однак відповідачка жодним чином не спростувала і не довела відсутність своєї вини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Надані докази, зокрема зведений кошторисний розрахунок вартості ремонту фундаменту паркана по АДРЕСА_1 вську №315 від 15.01.2024 року та кошторис витрат по ремонту металевого паркану після ДТП є належними доказами збитків які були спричиненні позивачу.

Не заслуговують на увагу доводи апелянтащодо відсутності у ОСОБА_3 кваліфікаційного сертифіката, оскільки оцінку таким доводам давав суд першої інстанції.

Щодо незгоди апелянта з розміром витрат на правову допомогу, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ураховуючи складність справи, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи та пропорційності задоволених вимог дійшов обґрунтованого висновку про їх стягнення у визначеному судом розмірі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин