Провадження № 22-ц/812/187/25 Головуючий суду першої інстанції Томашевський О.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року м. Миколаїв Справа № 478/1192/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Томашевського О.О., в залі судового засідання в с-ще Казанка, за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

23 серпня 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аз заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 23 січня 2021 року був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у гривні (в межах проекту «monobank») у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 200 000 грн, з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (37,2% річних) зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (74,4 % річних).

Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі, проте відповідач порушив його умови, оскільки своєчасно не надав позивачу грошові кошти для погашення заборгованості кредиту та відсотків за його користування, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 34 480.46 грн.

Посилаючись на викладене, АТ «Універсал Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь 34 480.46 грн заборгованості за договором про надання банківських послуг.

Заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 січня 2021 року в розмірі 4 480.46 грн та судовий збір.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням того, що надані позивачем Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб та відомості про чорну картку «monobank» не містять підпису відповідача суд не має підстав їх розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного сторонами 23 січня 2021 року (у вигляді підписаної анкети-заяви).

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила обслуговування фізичних осіб, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про порядок нарахування, розмір та сплату процентів, відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, надані банком Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів «monobank», не можуть судом розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд першої інстанції вказав, що з виписки по картковому рахунку від 25 вересня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 у добровільному порядку погашався наданий кредит та останній не погоджувався на сплату процентів за користування кредитними коштами за договором від 23 січня 2021 року, і тому суд вважав неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом, натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Тому розмір заборгованості відповідача за первісним позовом за договором про від 23 січня 2021 року складає 4 480.46 грн, які підлягають стягненню, а позов банку частковому задоволенню.

Не погодившись з заочним рішенням суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 30 000 грн, АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило його скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що складають договір про надання банківських послуг, подальше укладення електронного договору кредиту є неможливим.

Заповненням Анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту.

Тарифи та правила користування платіжним засобом розміщуються в банку та на офіційному сайті в мережі Інтернет.

Платежі щодо користування коштами та користування рахунком здійснювалось дистанційно за допомогою мобільного додатку з використанням фінансового номеру телефону, ОТП-пароля надісланого на цей номер, паролем до мобільного додатку та з використанням електронного цифрового підпису.

Сума позовних вимог Банку підтверджується наданим до позову розрахунком заборгованості, а також випискою про рух коштів по картці від 29 листопада 2024 року.

Аналізуючи специфіку договору monobank, чітко вбачається, що Банк надає право клієнту розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого ліміту в певний проміжок часу, шляхом здійснення оплати всіх видаткових операцій у разі відсутності власних коштів.

Сторонами договору було погоджено можливість коригування встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 200 000 грн, протягом всього строку користування кредитними коштами.

На підтвердження погашення та виникнення заборгованості за кредитом банком було надано розрахунок заборгованості.

З вказаного розрахунку чітко вбачається періоди виникнення боргу та факт того, що відповідач ухиляється від сплати заборгованості.

Вказаний розрахунок повністю узгоджується з випискою по особовому рахунку позичальника.

Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту у сукупності з іншими доказами.

Проте розрахунок заборгованості також є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів Боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Враховуючи той факт, що інших розрахунків або доказів які спростовують факт видачі кредиту, факту користування кредитними коштами, факту непогашення заборгованості долучених відповідачем матеріали справи не містять, розрахунок заборгованості наданий банком і Анкета-заява є належними доказами існування боргу.

А тому, суд розглядаючи справу в повній мірі не з`ясував її обставини, належним чином не дослідив її матеріали та не затребував необхідні на думку суду докази або пояснення щодо обставин справи на які посилається позивач і тому ухвалив необґрунтоване рішення.

Слід враховувати саму специфіку договору monobank. Він не є ідентичним договору ПАТ КБ «ПриватБанк», на судову практику якого посилається суд у своєму рішенні, а саме, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки проєкт «monobank» не є ідентичним кредитним карткам виданим ПАТ КБ «ПриватБанк».

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 23 січня 2021 року АТ «Універсал Банк» в межах проекту «monobank» уклав у письмовій формі з відповідачем кредитний договір, в якому сторони узгодили його умови. Договір складається із Анкети-заяви (що містить електронний підпис позичальника), Умов та Правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», Таблиці обчислення вартості кредиту і Паспорту споживчого кредиту, що розміщенні на сайті: www.monobank.ua/terms, Тарифів, що розміщенні за посиланням: www.monobank.ua/rates.

Як вбачається з пункту 3 Анкети-заяви, відповідач просив банк встановити кредитний ліміт на суму, зазначену в мобільному додатку. Сторони визначили пільговий період за користування кредитним лімітом, який становить 62 дні. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховано процентна ставка 3,1% на місяць. Щодо решти умов, то вони визначаються в умовах Договору та Тарифах.

Крім того, згідно з цим же пунктом 3 Договору, сторони узгодили право банку на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що позивач повідомляє відповідача шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

До позовної заяви позивачем було надано Умови та правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів «monobank» станом на 15 січня 2021 року, не підписану сторонами, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб б/д, не підписану сторонами та відомості про чорну картку monobank від 24 червня 2024 року, не підписану сторонами.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості за договором від 23 січня 2021 року, станом на 04 липня 2024 року та виписки по картці від 25 вересня 2024 року, то відповідач користувався кредитними коштами в розмірі кредитного ліміту, щомісячно сплачуючи проценти шляхом автоматичного списання коштів з рахунку. З виписки по картковому рахунку, а також довідки про розмір встановленого кредитного ліміту, убачається, що протягом періоду 23 січня 2021 року 25 вересня 2024 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 30 000 грн.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повною мірою.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини 1 статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 ЦК України).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року та зроблено висновок, що

«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У справі, що переглядається в Анкеті-заяві від 23 січня 2021 року у пункті 3 ОСОБА_1 просить встановити кредитний ліміт на суму, зазначену в мобільному додатку. Пільговий період за користування кредитним лімітом становить до 62 днів. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3.1% на місяць.

Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості саме така узгоджена процентна ставка розраховувалась Банком в рахунок погашення процентів за користування кредитом, що передбачено, зокрема, статтею 1048 ЦК України.

На виконання цих умов відповідач отримав кредитну карту № НОМЕР_1 із встановленим лімітом у розмірі 30 000 грн.

Отже з огляду на зміст підписаної заяви, сторони узгодили між собою умови надання кредиту, які як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку позичальника, відповідач не виконував в повному обсязі, а саме несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував заборгованість.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов помилкового висновку про визнання неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення процентів за користування кредитом та зарахував ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 34 480.46 грн, яка була заявлена Банком у позовній заяві.

Банком при звернення до суду з позовом була заявлена тільки одна позовна вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 34 480.86, суд першої інстанції, розглядаючи справу та задовольняючи таку вимогу частково, некоректно зазначив в резолютивній частині судового рішення, що в задоволенні інших вимог позивачу відмовлено, хоча вимога була тільки одна.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного рішення районного суду відповідно до пункту 4 частини 1, частини 4 статті 376 ЦПК України підлягає зміні щодо розміру суми заборгованості (тіло кредиту) за кредитним договором.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за апеляційною скаргою Банку рішення суду першої інстанції підлягає зміні, то з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал банк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви у розмірі 3 028 грн

та за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 524 грн, а всього 7 552 ( 3 028 + 4 524) грн.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2024 року змінити.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Універсал Банк» 34 480.46 грн у рахунок заборгованості за кредитним договором від 23 січня 2021 року та 7 552 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 28 січня 2025 року.