Провадження №2/369/1285/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2025 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., перевіривши матеріали за заявою адвоката Будкевича Віталій Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 369/20524/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/20524/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

У січні 2025 року до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області адвоката Будкевича Віталій Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник посилається на те, що необхідність звернення з позовом була зумовлена злісним ухиленням відповідачки від повернення коштів у сумі 400 000 євро за Договором безпроцентної позики у простій письмовій формі від 29.09.2020 року, які відповідачка, вводячи позивача в оману, зобов`язувалася повернути до 29 грудня 2020 року

За 4 роки відповідачка не повернула позикові кошти.

Ціна позову (заявлених позовних вимог) становить 23 160 358 грн, що є дуже значним розміром грошових коштів.

Станом на сьогодні згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у відповідачки відсутнє у особистій власності будь-яке нерухоме майно на території України.

Так, під час перевірки відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було встановлено відсутність будь-якого нерухомого майна у особистій власності відповідачки на території України.

Відповідно до інформації, як отриманої від представника відповідачки у судовому засіданні повідомленій позивачу безпосередньо відповідачкою, відповідачка разом із своєю сім`єю ще в перший рік воєнних дій на території України виїхала за кордон та не планує повертатися до України.

Відповідачка видалила практично усе листування в соціальних мережах з позивачем, в якому велися будь-які переговори щодо позасудового (добровільного) повернення заборгованості (в період з 2020 року по 2024 роки).

Крім того, представник позивача посилається на невиконання відповідачкою грошових зобов`язань в іншій цивільній справі.

На думку заявника, з метою забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, проси суд вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на: 1) грошові кошти, що знаходяться на рахунках ОСОБА_2 в українських та закордонних банківських фінансових установах в межах суми позовних вимог, а саме 23 160 358 грн. (або їх еквіваленту відповідно до валюти відповідної країни функціонування банківської або фінансової установи); 2) частину земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності відповідачки та її чоловіка, ОСОБА_3 , а саме на земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0827 за адресою: АДРЕСА_1 , та є спільної сумісною власністю подружжя; 3) корпоративні права відповідачки у ТОВ «Компанія Аверс-2022» (), що становить 24,5 % статутного капіталу; - частину корпоративних прав чоловіка відповідачки - ОСОБА_3 у ТОВ «Компанія Аверс-2022» (), що становить 15,5 % статутного капіталу, та є спільною сумісною власністю подружжя; корпоративні права відповідачки у ТОВ «Веста-2 ЛТД» (), що становить 66,38 % статутного капіталу.

Вважає дані обставини достатніми для задоволення заяви.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали та матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтування його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, до яких, зокрема, належить заборона вчинення певних дій та інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Заявником не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду. А тому самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Жодного доказу на підтвердження вартості майна відповідачки, на яке позивач просить накласти арешт (земельна ділянка та корпоративні права) не надано, а відтак у суду відсутня об`єктивна можливість встановлення відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам.

Крім того, позивачем не надано суду номерів рахунків відповідачки, на яких містяться грошові кошти.

Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ним заявлено, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву адвоката Будкевича Віталій Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 369/20524/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів- залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу складено та підписано: 29.01.2025 року.

Суддя А.В. Янченко