ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4644/22 Головуючий суддя І інстанції Лисиченко С. М.
Провадження № 22-ц/818/112/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 травня 2024 року, по справі № 953/4644/22, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у майні, яке є власністю подружжя,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі-позивачка) звернулася до Київського районного суду м.Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі-відповідач), у якій просила суд: встановити факт спільного проживання однією сім`єю у фактично шлюбних відносинах її та відповідача з 08.01.2014 до квітня 2022; визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності; визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що вона, ОСОБА_1 , перебувала в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 з 2013 року. Разом вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. У 2013 році у них народилася донька. За їх спільною заявою, поданою до органу реєстрації, на підставі п.1 ч.2 ст. 125 Сімейного кодексу України, ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що після припинення між нею та відповідачем фактичних шлюбних відносин їх донька залишилася проживати разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач участі в її утриманні не приймає та ніякої матеріальної допомоги їм не надає. На підставі цього нею було подано позовну заяву про стягнення аліментів. Справу розглядає Ірпінський міський суд Київської області.

Зазначила, що відповідач під час їх фактичних шлюбних відносин, 04.12.2013 зареєстрував її у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . За час їх спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу 30.11.2015 вони придбали за спільні кошти майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстрували на відповідача. Після придбання квартири вони за спільні та її особисті грошові кошти зробили в ній значний ремонт. Позивачкою до квартири було перевезено речі.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 02 травня 2024 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволені позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1812 грн 50 коп.

Не погодившись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом помилково визначено дату набрання законної сили рішення та позовні вимоги (межі заявлених строків з 08.01.2014 до квітня 2022 року, але в рішенні зазначено 08.01.2014 по 10.01.2014). Тому помилковим є застосування судом вимог ст.25 СК України.

В рішенні суду та поясненнях сторін відповідача відсутнє логічне пояснення того, ким вона доводилась відповідачу, якщо він реєструє її з сином в своїй єдиній квартирі, вселяє їх до себе в квартиру для спільного проживання, у них народжується спільна дитина, після придбання іншої квартири майже через два роки спільного проживання вселяє їх в нову придбану квартиру, оборудує її для спільного користування.

Сторона відповідача наполягала на тому, що квартира за адресою АДРЕСА_1 була придбана відповідачем за особисті кошти, але окрім договору купівлі-продажу ніяких доказів суду не надано.

Не надано відповідачем і доказів того, що на момент придбання спірної квартири, відповідач мав суму грошей необхідну для придбання квартири, а що такі кошти є його особистою власністю.

Вважає, що відповідач не спростував презумпцію спільної власності подружжя на майно, яке набуте сторонами в період шлюбу, а тому квартира за адресою АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності сторін.

Вказує, що суд не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, не перевірив усіх доводів сторін, й не надав належно правової оцінки поданим ними доказам, що є підставою для скасування рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , - адвокат Огієнко Б.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що інформація про тимчасову реєстрацію сторін за однією адресою ніяким чином не свідчить про спільне проживання, не кажучи вже про ведення спільного господарства, розподіл сімейних прав та обов`язків чи придбання майна для спільного користування.

Покази свідків сторони позивача взагалі мають сумнівний характер, оскільки ці свідки повідомили під час надання свідчень, що знайомство ОСОБА_1 із ОСОБА_5 відбулось лише у 2018 році, а із ОСОБА_6 взагалі у 2021 році.

Жодному з цих свідків невідомо про особисте життя ОСОБА_1 у період до їх знайомства, а також їм невідомо хто власник спірної квартири та деталі її придбання.

Вказує, що самим договором купівлі-продажу спірної квартири зафіксований юридичний факт щодо купівлі квартири ОСОБА_2 за власні кошти та виключно у свою приватну власність.

Після придбання квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 за власні кошти та власними зусиллями, оскільки працює будівельником, зробив ремонт у квартирі. Ремонт був проведений капітальний (замінені вікна, двері, підлога).

Вважає, що ОСОБА_2 придбав спірну квартиру за власні кошти, зробив самостійно та за власні кошти у ній ремонт, влаштував за власний рахунок квартиру меблями та побутовою технікою, сплачує самостійно за цю квартиру комунальні послуги, а ОСОБА_1 жодних грошових коштів не вклала у придбання та оздоблення квартири, не виконує обов`язку з утримання цієї квартири, то підстав для визнання квартири АДРЕСА_3 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та її поділу не має.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення представників сторін в режимі відеоконференцзв`язку, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав наступні мотиви свого рішення.

Судом встановлено, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 в період з 24.01.2009 по 10.01.2014 (дата набрання законної сили рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.12.2013 про розірвання шлюбу).

В період перебування позивачки з ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі, у сторін народилася ОСОБА_8 . Згідно даних свідоцтва про народження дитини батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідач, ОСОБА_2 .

Отже, позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки з відповідачем у період з 08.01.2014 по 10.01.2014 суперечить вимогам статті 25 СК України. ( Постанова Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №244/4801/13-ц).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на документи, які підтверджують факт зареєстрованого місця проживання спільної її з відповідачем дитини у квартирі, яка є предметом спору та факт зареєстрованого її місця проживання з 04.12.2013 у квартирі, яка належить відповідачу на праві власності за адресою: квартира АДРЕСА_4 , де також був зареєстрований відповідач до 14.02.2018, а також на показання свідків, які були допитані судом за клопотанням сторони позивача.

Разом з цим, наявність зареєстрованого місця проживання позивачки з відповідачем за однією адресою до лютого 2018 року, народження дитини від близьких стосунків з відповідачем в період перебування позивачки у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, а також показання свідків, зокрема, ОСОБА_10 , яка підтвердила факт проживання позивачки із дитиною у спірній квартирі в період з 2019 року по грудень 2021 року, де інколи, у вечірній час доби вона бачила відповідача, який зі слів позивачки є чоловіком останньої, не можуть свідчити про факт спільного проживання сторін однією сім`ю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальним у вирішенні цього питання. (див. правові висновки, які були висловлені у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №466/3769/16).

Суд також зазначив, що крім показань свідків та документів, які підтверджують реєстрацію позивачки та спільної її з відповідачем дитини в нерухомому майні, яке належить на праві власності відповідачу, будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт ведення позивачки з відповідачем спільного господарства, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, наявність у них спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі спірної квартири за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільної участі в утриманні житла, його ремонт, спільного харчування, піклування один про одного та надання взаємної допомоги, матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене суд доходить висновку про недоведеність позивачкою в межах розгляду даної справи факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем в період з 10.01.2014 до квітня 2022.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати спірну квартиру такою, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Суд встановлено, що згідно з даними, які містяться в акті обстеження умов проживання від 16.06.2022, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради В.Петренко, було проведено умови проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 , де проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , та цивільний чоловік ОСОБА_1 . Висновок обстеження в будинку наявні умови для проживання дитини.

Відповідно до даних, які містяться у копії посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з даними, які містяться у свідоцтві про народження серія НОМЕР_2 , виданого повторно Ірпінським відділом реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10 червня 2022 року, ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Харків, Харківської області, Україна, про що 15 січня 2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №38. Батьками в свідоцтві зазначено: батько ОСОБА_2 , громадянин України, мати ОСОБА_1 , громадянка російської федерації.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 09.12.2013 у справі №639/10121/13-ц розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який зареєстрований 24 січня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 84. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача ОСОБА_1 залишено без змін.

Відповідно даних, які містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки №305263233 від 19.07.2022) за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01, житлова квартира АДРЕСА_6 , належить на праві власності ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1639, виданий 30.11.2015 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумовою А.В.

Згідно з даними, які містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки №305484762 від 21.07.2022) за реєстраційним номером майна 817221, квартира у будинку готельного типу №813,814, загальною площею 47,9 кв.м., розташована в будинку АДРЕСА_7 , належить на праві власності ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу р.№931, 02.03.2004 приватний нотаріус ХМНО Жовнір Л.П.

Відповідно до даних, які містяться у договорі купівлі-продажу квартири від 13.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумовою А.В., зареєстрований в реєстрі за №1639, ОСОБА_11 , діючий від імені та в інтересах ОСОБА_12 та в інтересах ОСОБА_13 (Продавці) та ОСОБА_2 (Покупець) уклали договір про наступне: за цим договором Продавці продали, а Покупець купив двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 і сплатив за неї обумовлену грошову суму відповідно до цього договору. Представник Продавців своїм підписом під цим договором підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру відповідно до п.2,1 цього договору. Кошти в рахунок цього договору ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_2 повністю. Претензій фінансового характеру щодо розрахунків за продану квартиру немає.

Згідно з даними, які містяться у довідці КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР віл 06.07.2022, ОСОБА_1 була оглянута лікарем-психіатром МПНД №3 одноразово 27.03.2014. Діагноз: шизофренія, параноїдна форма. ОСОБА_1 багаторазово лікувалася в ХОПЛ №3.

Відповідно до даних, які містяться у довідці КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» від 14.07.2022, ОСОБА_14 , перебувала на стаціонарному лікуванні в 11-му психіатричному відділенні для дорослих КНП ХОР «ОКПЛ №3» у період з 24.11.2020 по 07.12.2020 з діагнозом: параноїдна шизофренія.

Згідно з даними, які містяться у свідоцтві про народження серія НОМЕР_3 , виданого повторно Московським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 28 березня 2019 року, ОСОБА_15 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Запоріжжя, Запорізької області, Україна, про що 23 травня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицької райадміністрації м.Запоріжжя складено відповідний актовий запис №381. Батьками в свідоцтві зазначено: батько ОСОБА_2 , громадянин України, мати ОСОБА_16 , громадянка України.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 21.04.2023 по справі №552/3972/22 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав відмовлено.Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її мешкання.

Відповідно до даних, які містяться у постанові державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смолки Г.А. від 18.07.2023 відкрито виконавче провадження ВП №72267099 з примусового виконання виконавчого листа №367/2456/22 виданого 03.05.2023 Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 26 липня 2022 року і до її повноліття.

Згідно даних, які містяться у постанові державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смолки Г.А. від 21.09.2023 ВП №72267099 про арешт майна боржника, при примусовому виконанні виконавчого листа №367/2456/22 виданого 03.05.2023 Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 26 липня 2022 року і до її повноліття, накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 в межах суми боргу.

Відповідно до даних, які містяться у постанові державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смолки Г.А. від 21.09.2023 ВП №72267099 про розшук майна боржника, при примусовому виконанні виконавчого листа №367/2456/22 виданого 03.05.2023 Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 26 липня 2022 року і до її повноліття, оголошено в розшук майно боржника ОСОБА_2 DACIA, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_5 .

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 надала суду пояснення про те, що з ОСОБА_1 вона знайома з весни 2021 року, спілкувалася з останньою ситуативно, було спільне хоббі. Зі слів ОСОБА_1 із відомо, що остання проживала з дитиною в АДРЕСА_8 . Була в гостях у ОСОБА_1 один раз 05.07.2021 на дні її народження за адресою: АДРЕСА_8 , будинок не пам`ятає, десь другий поверх, де також були її друзі та чоловік ОСОБА_18 . З чоловіком вона особисто не спілкувалася, на контакт він не йшов, сидів на кухні окремо від усіх. Бачила його перший і єдиний раз. Зі слів ОСОБА_19 , у них були складні відносини. Стосунки між ОСОБА_20 та чоловіком були на її погляд не дружні, вони не контактували. На її погляд, більше ОСОБА_21 вела себе як господиня квартири. В квартирі бачила особисті речі ОСОБА_19 . ОСОБА_1 про свої сімейні стосунки нічого не розповідала. Наразі вони з ОСОБА_20 спілкуються не часто, живуть в різних містах. З приводу того, ким була придбана квартира по АДРЕСА_8 , за чий рахунок, чи робили там ремонт та за чиї кошти, їй нічого не відомо. Була там лише один раз і таких подробиць не знає.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 надала суду пояснення про те, що з ОСОБА_22 вони познайомились у 2018 році, а більше спілкуватись почали з 2019 року, разом займались музикою. ОСОБА_2 побачила вперше десь у листопаді 2019 році. В гостях у ОСОБА_23 вона була по АДРЕСА_8 , номер будинку не пам`ятає. Хто власник квартири вона не знає, але у квартирі, як родина, були ОСОБА_21 , ОСОБА_18 та їх донька ОСОБА_24 . ОСОБА_21 представила ОСОБА_18 як свого чоловіка. ОСОБА_25 там їх речі, коли вона була в гостях, спілкувались між собою вони ввічливо, як сім`я. На її погляд між ОСОБА_20 та ОСОБА_18 були добрі стосунки. Меделян ОСОБА_21 поважно до ОСОБА_18 ставилась, розповідала, що він робить для побуту. А останній час, з кінця 2021 року перед війною, коли вона була в них у дома, між ОСОБА_20 та ОСОБА_18 був якийсь конфлікт. З ОСОБА_18 особисто вона спілкувалась рідко, бо він був на роботі, коли вона приходила. Зі слів ОСОБА_19 чула, що вони їздили до друзів у гості, на природу. На її погляд в квартирі по АДРЕСА_8 ОСОБА_18 проживав з ОСОБА_20 та їх донькою однією сім`єю. Вона сприймала їх як одну сім`ю. Бачила їх на фотографіях разом з дитиною. Особисто спілкування ОСОБА_19 та ОСОБА_18 з дитиною вона не бачила. Їй відомо, що ОСОБА_21 працювала дизайнером на фірмі, потім почала працювати дома онлайн, показувала свої роботи на комп`ютері. В період 2019-2021 року вона була в гостях у ОСОБА_19 десь раз на два тижні, вони спільно готувались до концертів. ОСОБА_26 приходив наприкінці дня, коли гості вже розходилися, щоб йому не заважати. Він приходив, розігрівав їжу. Де ОСОБА_18 працював їй особисто не відомо, зі слів ОСОБА_19 він займався чи меблями, чи ремонтом. Іноді, коли вони з іншими дівчатами приходили в гості до ОСОБА_19 , остання мила підлогу. З приводу того, ким була придбана квартира по АДРЕСА_8 , за чий рахунок, чи робили там ремонт та за чиї кошти, їй нічого не відомо. В ОСОБА_19 є донька ОСОБА_24 , а також є син. Особисто вона не бачила щоб ОСОБА_27 щось купувала для благоустрою квартири на АДРЕСА_8 . З дизайну квартири зрозуміло, що деякі речі купувала точно жінка. Про особисте життя ОСОБА_19 з ОСОБА_18 вона нічого не знає. Вважала, що вони перебувають у шлюбі. Також чула, що у ОСОБА_18 є донька від іншого шлюбу. Останній раз була в ОСОБА_19 в гостях приблизно у грудні 2021 року. ОСОБА_21 завжди розповідала про ОСОБА_18 , казала, що в нього «золоті руки», завжди його хвалила, дуже чемно до нього відносилась. Потім в них виник якийсь конфлікт, подробиць якого вона не знає.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки суду першої інстанції повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19. Від 14.01.2024 у справі №759/14906/18.

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

Той факт, що у сторін народилась дитина під час знаходження позивачки у іншому шлюбі та визнання дитини відповідачем, реєстрація місця проживання позивачки у належній відповідачу квартири самі по собі не є достатніми доказами, що між сторонами виникли фактичні шлюбні відносини, оскільки позивачка не довела сукупність тих підстав, які визначають сім`ю у ст. 3 СК України: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність взаємних прав та обов`язків, які ґрунтуються на взаємній повазі та любові, що є додатковою ознакою фактичних шлюбних відносин, яким притаманні таки риси як добровільність, та які не можуть ґрунтуватись лише на взаємовигідних ділових відносинах, які притаманні саме цивільно-правовим, а не сімейним відносинам. Шлюб за своєю природою не є правочином. Так, відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України сімейні відносин існують на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Таких ознак сімейних відносин, які також характерні для фактичних шлюбних відносин між сторонами, - серед наявних у справі доказів немає.

Той факт, що після розірвання шлюбу позивачкою сторони не одружилися, а відносини між ними припинилися, спростовує доводи скарги та підтверджує висновки суду про те, що відносини між ними не були сталими та про недоведеність позову.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також зазначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, наведені у доводах скарги аргументи є недостатніми для спростовання висновків суду першої інстанції та не підтверджені матеріалами справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскарженого рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 02 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 27 січня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді колегії Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук