Справа № 189/1859/24
Провадження № 2/191/1443/24
22 січня 2025 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши в порядку спрощеного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
02.09.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, на підставі ухвали Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30.07.2024 року, надійшов за підсудністю позов від 29.07.2024 року ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вимоги у якому позивач обґрунтовує тим, що між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 329/2012-Р від 30 серпня 2012 року, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачеві грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором.
Умовами кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування:
сума кредиту 130 000, 00 грн. (п. 1.1 Кредитного договору);
строк кредитування з 30 серпня 2012р. по 29 серпня 2032р.;
процентна ставка за користування кредитом 16,8 % річних. (п. 1.4.1 Кредитного
За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені
договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 21,8 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору).
Банк виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти.
Відповідач припинив виконувати належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повертав кредитні кошти у визначених кредитним договором строк.
З метою захисту своїх порушених прав позивач 03.02.2020р. звернувся із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором розрахованої станом на 23.03.2020 року до Марківського районного суду Луганської області, рішенням якого 21.07.2020 року (справа № 417/171/20) за позовом АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вимоги задоволено, стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 143236,09 грн., та судовий збір. Рішення набрало законної сили 21.08.2020р.
Також, вказаним рішенням встановлені та підтверджені вищевказані обставини видачі та отримання кредиту відповідачем.
Відповідачем вказане рішення суду виконано добровільно, однак не на дату набрання рішенням законної сили та впродовж тривалого часу.
Так, повністю вказане рішення було виконано відповідачем лише 04.07.2023р.
- про стягнення заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 23.03.2020 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 5456,73 грн.;
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак при зверненні до суду з даним позовом зазначив, що у разі його неявки в судове засідання, не заперечує про розгляд справи за його відсутності та винесення заочного рішення судом.
Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України за останнім відомими зареєстрованим місцем проживання, в порядку, визначеному ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав.
Розгляд справи здійснено в порядку заочного розгляду, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить наступного висновку.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Так, 30 серпня 2012 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №329/2012-Р, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 130000 грн. 00 коп. (п.1), строком з 30 серпня 2012 року по 29 серпня 2032 року (п.1.3.1), з процентною ставкою за користування ним у розмірі 16,8% річних (п.1.4.1), визначивши, що це договір набрав законної сили з моменту його підписання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.8.3) (а.с.27-30).
Рішенням Марківського районного суду Луганської від 21 липня 2020 року, що набрало законної сили 21 серпня 2020 року, ухваленим у цивільній справі №417/171/20 за позовом ПАТ «Укргазбанк» від 27 березня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №329/2012-Р від 30 серпня 2012 року у сумі 143236 грн. 09 коп., а також судовий збір (а.с.36-38).

12 вересня 2022 року на примусове виконання рішення Марківського районного суду Луганської від 21 липня 2020 року, що набрало законної сили 21 серпня 2020 року, у цивільній справі №417/171/20, видано стягувачу виконавчий лист (а.с.32-33).

Доказів пред`явлення стягувачем вказаного виконавчого листа до виконання, суду не надано.

Позивачем у справі вказано, що дане рішення суду добровільно, повністю виконано боржником ОСОБА_1 04 липня 2023 року.

Тому, позивач, виходячи із суми заборгованості в розмірі 143236,09 грн., встановленої в рішенні суду, що виконано 04.07.2023 р., просить стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 19532,50 грн., яка складається з:

- заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 23.03.2020 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 5456,73 грн.;

- індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 23.03.2020 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 14075,77 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних та інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, яким йому надано кредит строком до 29.08.2032 року. У зв`язку із цим банк звернувся 03.02.2020 року до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника ОСОБА_1 , чим змінив строк виконання договору.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з дати звернення позивача до суду з позовом 03.02.2020 року про стягнення заборгованості, зобов`язання відповідача сплатити цю заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 04 липня 2023 року.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відтак кредитор мав право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, з 03.02.2020 року до 04 липня 2023 року.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 04 липня 2023 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідача перед банком за кредитним договором припинилося.

Але, до вказаного строку нарахування здійснено бути не може, оскільки з 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, через військову агресію російської федерації проти України, який безперервно триває до теперішнього часу, в зв`язку із чим було внесено зміни до Цивільного кодексу України, а саме доповнено п. 18 Прикінцевих та перехідних положень, яким закріплено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тому, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, за яким він має право на стягнення з відповідача прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, за період з 03.02.2020 року (дата звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості) до 23 лютого 2022 року (день, що передує дню введення воєнного стану).

Крім того, суд зазначає, що судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором виконано 04 липня 2023 року і з цього дня зобов`язання відповідача перед банком за кредитним договором мало б припинитися в силу положень статті 599 ЦК України, проте припинилося з 23 лютого 2022 року, через введення воєнного стану в Україні, та внесення відповідних змін до законодавство.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача:

- заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 23.03.2020 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 5456,73 грн.;

- індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 23.03.2020 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 14075,77 грн.,

що разом становить 19532 грн. 50 коп.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку із чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ПАТ АБ «Укргазбанк», витрати по сплаті судового збору у сумі 2684 грн. 00 коп.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (), заборгованість за невиконання грошового зобов`язання в період з 21 серпня 2020 року до 23 лютого 2022 року у сумі 19532 грн. (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять дві) грн. 50 коп., яка складається з :

- 3% річних у сумі 5456 грн. 73 коп.

- інфляційних втрат у сумі 14075 грн. 77 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (), судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 27 січня 2025 року.

Суддя А. В. Твердохліб