Справа № 127/3189/24
Провадження № 22-з/801/5/25
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Ковальчук О. В.
УХВАЛА

28 січня 2025 рокуСправа № 127/3189/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

ознайомившись із заявою представника Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" адвоката Гусєва Павла Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс", ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

12 листопада 2024 року Вінницьким апеляційним судом було прийнято постанову у зазначеній цивільній справі, якою апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" задоволено частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2024 року скасовано, а провадження у справі закрито.

16 грудня 2024 року представник Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" адвокат Гусєв Павло Володимирович подав заяву про ухвалення додаткового рішення, копію якої разом з додатками направив іншим учасникам справи.

Перевіривши доводи заяви, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що заяву представника відповідача про ухвалення додаткового судового рішення слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 15 ЦПК України.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, у ст. 142 ЦПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Частиною 5 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз ст. 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 року у справі № 922/592/17).

В постановах від 26.04.2021 року у справі № 910/12099/17, від 16.06.2021 року у справі № 904/9024/16, від 11.01.2024 року у справі № 925/1615/21 Верховний Суд зазначив, що однією із умов для компенсації особі (одній стороні) здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи, мають бути необґрунтовані дії іншої сторони, що і зумовили відповідні витрати під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом.

Тобто, стягнення (з позивача) компенсації понесених (відповідачем) витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу у разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Водночас ЦПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, ч. 5 ст. 142 ЦПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Як визначено ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А тому, стороні/особі, що заявляє про компенсацію здійснених нею витрат, внаслідок необґрунтованих дій іншої сторони, необхідно довести які саме необґрунтовані дії іншої сторони були ним вчинені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяла ця сторона недобросовісно; чи недобросовісна сторона мала на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів іншої сторони; чи були дії недобросовісної сторони умисні та який ступінь її вини й чим це підтверджується тощо.

12 листопада 2024 року Вінницьким апеляційним судом було прийнято постанову у цій цивільній справі, якою провадження у справі закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки судом встановлено, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і у цій справі.

За змістом статей 55, 129 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою, реалізуючи своє право, як він вважав, на захист своїх інтересів у судовому порядку.

Варто зауважити, що звернення із позовом до суду саме по собі не свідчить про недобросовісність дій позивача та не підтверджує свідоме порушення будь-яких норм, це необхідно довести.

При цьому, апеляційний суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в ухвалі від 07.07.2020 року у справі № 906/961/17, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 640/1029/18 (провадження № 14-443цс19), що сам по собі факт закриття провадження у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору, ні свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

Вимогами ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується. Добросовісні дії позивачів, спрямовані на захист їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Вказані висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі № 359/9512/17.

Відповідно до положень ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

В заяві про ухвалення додаткового судового рішення представник відповідача лише посилається на відзив на позовну заяву, в якому останнім було заявлено вимогу про відшкодування за рахунок позивача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді. Проте будь-яких доводів щодо необґрунтованих дій позивача, внаслідок яких представник відповідача заявляє вимоги про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, у заяві не наведено, що унеможливлює задоволення такої заяви. Такі висновки апеляційного суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у його постанові від 12.11.2020 у справі № 359/9512/17.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" адвоката Гусєва Павла Володимировича про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування судових витрат на професійну-правничу допомогу.

Керуючись ст. 142, 270 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" адвоката Гусєва Павла Володимировича про ухвалення додаткового судового рішення залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. С. Панасюк

Т. Б. Сало