Провадження № 2/357/1264/25
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
29 січня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Орєхова О.І.,
за участі секретаря Махненко Б.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення,-
У вересні 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення, посилаючись на наступні обставини.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 та є споживачами послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надає ТОВ «Білоцерківвода».
Пунктом 1.3 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг від 25.04.2005 № 60, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, виконавцем послуг з центрального постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що проводить господарську діяльність з центрального водопостачання та водовідведення.
ТОВ «Білоцерківвода» здійснює господарську діяльність централізованого водопостачання та водовідведення в м. Біла Церква на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 177 від 15.02.2018.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживачі не звільняються від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ними до укладання відповідного договору.
Пунктом 18 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води, і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, визначено, що оплата за послуги вноситься щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк.
Відповідачі всупереч вищезазначеним вимогам не виконують належним чином своїх зобов`язань щодо оплати послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно діючих тарифів становить 10 071,60 гривень, за період з 01.03.2022 по 01.07.2024, що підтверджується відомістю про нарахування та оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення по особовому рахунку відповідача.
Положення ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Звертають увагу, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Звертають увагу, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 по справі № 6-59цс13).
Просили стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Білоцерківвода» 10 071,60 гривень боргу за надані послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення, а також 3 028 гривень сплаченого судового збору (а.с. 1-2).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2024, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а.с. 30) та матеріали передані для розгляду.
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 Верховний Суд зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.
Так, предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення, які надаються за адресою: АДРЕСА_2 .
Оскільки місцезнаходженням майна відповідача є м. Біла Церква та у даній справі предметом позову є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення, які надаються відповідачу, тому дана цивільна справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.
Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
09 вересня 2024 року здійснено запити стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідачів (а.с. 35-37).
Згідно отриманої інформації, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 28.01.1988; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 23.01.1988; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 09.06.1999.
Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача (ч. 1 ст. 187 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна.
Ухвалою судді від 21 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 18 грудня 2024 року (а.с. 41-42).
18 грудня 2024 року розгляд справи було відкладено до 29 січня 2025 року, у зв`язку із неявкою відповідачів (а.с. 52).
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином у відповідності до вимог ЦПК України, шляхом направлення судових документів на адресу місця реєстрації відповідачів зазначених у відповідях з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області.
Однак, на адресу суду повернулися поштові конверти, направлені за місцем реєстрації відповідачів з ухвалою судді про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, та судової повістки, без вручення, причина повернення вказана працівниками пошти, за закінченням терміну зберігання (а.с. 46-48, 57-59).
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У разі відсутності адресата (будь кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Отже, судом були застосовані всі заходи для сповіщення відповідачів про розгляд цивільної справи.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ).
Оскільки, як зазначено вище, на адресу суду повернулися поштові конверти, в яких причина повернення вказана працівниками пошти, як за закінченням терміну зберігання, суд з урахуванням позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, вважає, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду.
Заяв та клопотань з боку відповідачів на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача.
Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 3 ст. 211 ЦПК України).
Як зазначено вище, представник позивача скористувався своїм правом, визначеним в ч. 3 ст. 211 ЦПК України.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.
В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, належним чином повідомлені відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надали відзив і представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд.
29 січня 2025 року судом було ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
Встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповіддю із Відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області, щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) (а.с. 38-40) та є споживачами послуг із централізованого постачання холодної води, водовідведення, які надає позивач ТОВ «Білоцерківвода».
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , де частка кожного становить 1/3 (а.с. 6).
Отже, встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 є співвласниками вищевказаної квартири та отримують послуги із централізованого постачання холодної води, водовідведення, які надаються ТОВ «Білоцерківвода», однак їх не сплачують, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, згідно діючих тарифів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ст. 13 ЦПК України).
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлене договором або законом.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Згідно п. 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14.02.2018 у справі № 462/6393/15-ц).
Така правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 № 712/8916/17 (14-448цс19 ).
Де, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги.
Отже, суд приходить до висновку, що у сторін спору є фактичні договірні відносини згідно яких позивач ТОВ «Білоцерківвода» надавав відповідачам послуги із централізованого постачання холодної води, водовідведення, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє останніх від обов`язку здійснювати своєчасно оплату за надані послуги.
Пунктом 1.3 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг від 25.04.2005 року № 60, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, виконавцем послуг з центрального постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що проводить господарську діяльність з центрального водопостачання та водовідведення.
Встановлено, що ТОВ «Білоцерківвода» здійснює господарську діяльність централізованого водопостачання та водовідведення в м. Біла Церква на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 177 від 15.02.2018.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживачі не звільняються від оплати житлово-комунальних послуг, які були надані ТОВ «Білоцерківвода».
Між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає послуги, а відповідачі ними користуються.
Тобто, відповідачі зобов`язані здійснювати своєчасно оплату за надані послуги, які крім зазначеного Закону також регламентуються ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та ст. 162 ЖК України.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки.
Згідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
З наданої відомості про нарахування та оплату централізованого постачання холодної води та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який закріплений за ОСОБА_1 (а.с. 4-5) вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 наявна заборгованість на суму 10 071,60 гривень, що утворилась за період з 01.03.2022 по 01.07.2024.
Відповідно до п. 11 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 № 630, змінених Постановою КМ України від 02.02.2022 № 85) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено.
У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства (п. 21 Правил).
Встановлено, що у вищезазначеній квартирі відповідачів наявний лічильник, марки КВ_1.5 № 745555 від 29.11.2017, відповідно до відомості про нарахування та оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норми споживання це кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 № 630, змінених Постановою КМ України від 02.02.2022 № 85), плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги в будинку /квартирі/, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Отже, відповідачі, як споживачі послуг, отримуючи та використовуючи послуги із централізованого постачання холодної води та водовідведення, зобов`язані дотримуватися ст. 162 ЖК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та п.п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, змінених Постановою КМ України від 02.02.2022 № 85, якими передбачено обов`язок споживачів сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи між сторонами відсутні чинні договори про надання послуг централізованого постачання холодної води, водовідведення, однак відповідачі є співвласниками в будинку АДРЕСА_2 , а отже суд вважає доведеним, що відповідачам надавалися послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення, що підтверджується розрахунковим листом абонента за особовому рахунку № НОМЕР_1 , який закріплений за ОСОБА_1 (а.с. 4-5).
Отже, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення, а відповідачі, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язані оплатити надані послуги.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року, частина перша статті 5 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Житлово-комунальні послуги зобов`язаний оплачувати кожен із співвласників квартири (КЦС/ВС у справі № 703/2200/15-ц від 19 серпня 2020 року).
Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками оспорюваної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Отже, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як співвласники майна зобов`язані утримувати майно, що їм належить на праві власності (спільної часткової власності) та сплачувати за отримані послуги.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).
Як встановлено судом відповідачі є співвласниками квартири (приватна спільна часткова), якій позивач надав послуги із централізованого постачання холодної води, водовідведення.
З огляду на це, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як співвласники квартири, в якій були отримані послуги із централізованого постачання холодної води, водовідведення, мали обов`язок оплатити позивачеві їхню вартість, однак, як встановлено судом мають заборгованість в розмірі 10 071,60 гривень за період з 01.03.2022 року по 01.07.2024 року.
Відповідачі з відзивом стосовно позовної заяви позивача ТОВ «Білоцерківвода» до суду не зверталися та жодного належного доказу в спростування доводів позивача не було надано, як і не спростовано те, що останні не є споживачами зазначених послуг та дійсно не мають заборгованості.
В свою чергу, відповідачі не надали до суду доказів сплати ними вказаних коштів чи доказів того, що житло вибуло з їх власності або не є такими, які отримують надані з боку позивача послуги.
Отже, з урахуванням положень статті 319 ЦК України, суд приходить до того, що в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири суду не надано.
Тягар утримання майна належить на власниках квартири (стаття 322 ЦК України).
Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, заборгованість відповідачів перед позивачем за отримані послуги становить 10 071,60 гривень.
Розрахунок боргу, обґрунтований належним чином, відповідачами не спростовано.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, враховуючи вище наведе, з відповідачів підлягає стягненню заборгованість, але суд не може погодитися з доводами позивача в частині солідарного стягнення. Оскільки квартира належить на праві спільної часткової власності, то стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення з відповідачів підлягають стягненню у розмірах, що відповідають їх часткам, а саме по 3 357,20 гривень з кожного (10 071,60 грн. заборгованість : 1/3 частка кожного = 3 357,20 грн).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
Судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем ТОВ «Білоцерківвода» були понесені судові витрати у сумі 3 028 гривень, які документально підтверджені (а.с. 3).
Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Тому, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 3 028 гривень, понесення яких документально підтверджено, по 1 009,33 гривень, пропорційно задоволених позовних вимог.
Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 67, 68, 162 ЖК УРСР, ст.ст. 218, 525, 526 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 128, 130, 133, 141, 187, 247, 258-265, 273, 274-279, 280-289, 353-355 ЦПК України, п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 22 Законом України «Про питну воду та питне водопостачання» та п.п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Законом України «Про судовий збір», суд,-
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення, - задовольнити частково.
Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» заборгованість за надані послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення у розмірі 3 357,20 гривень та судовий збір у розмірі 1 009,33 гривень, загалом 4 366,53 гривень (чотири тисячі триста шістдесят шість гривень п`ятдесят три копійки).
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» заборгованість за надані послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення у розмірі 3 357,20 гривень та судовий збір у розмірі 1 009,33 гривень, загалом 4 366,53 гривень (чотири тисячі триста шістдесят шість гривень п`ятдесят три копійки).
Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» заборгованість за надані послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення у розмірі 3 357,20 гривень та судовий збір у розмірі 1 009,33 гривень, загалом 4 366,53 гривень (чотири тисячі триста шістдесят шість гривень п`ятдесят три копійки).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт, серія НОМЕР_4 ).
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ).
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ).
Повний текст заочного рішення складено 29 січня 2025 року.
Заочне рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя О. І. Орєхов