Номер провадження 2/754/862/25
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Кирилов А.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-тя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (м. Київ, вул.. Сверстюка, 15).

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08.11.2010 року було ухвалено стягувати з позивача на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини щомісячно всіх видів доходів, починаючи з дня вступу рішення в законну силу, і до повноліття доньки.

24.11.2010 року Дніпровський районний суд міста Києва видав виконавчий лист № 2-3771/10.

20.04.2015 року відділом державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 47300328 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3771/10.

Починаючи з дня ухвалення рішення суду від 08.11.2010 року, він почав добровільно, шляхом здійснення грошових переказів щомісяця, сплачувати ОСОБА_3 аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . І сплачував їх до її повноліття.

Протягом 9 років, у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів, позивач надавав квитанції про здійснені грошові перекази до відділів державної

виконавчої служби, де перебувало виконавче провадження, для підтвердження

сплати аліментів. І кожного разу державний виконавець здійснював перерахунок заборгованості згідно наданих квитанцій.

Так, у постанові старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Урбана Д.Д. від 29 листопада 2019 року про скасування заходів примусового виконання зазначено, що "станом на 29.11.2019 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 погашена в повному обсязі"

Даною постановою були скасовані заходи примусового виконання виконавчого листа № 2-3771/10 від 24.11.2010 року та виключені відомості про ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників.

Окремо звертає увагу суду на те, що і у Відповідачки не було до нього жодних претензій щодо несплати аліментів.

Не зважаючи на це Відповідачка, мабуть, вважаючи, що позивач має сплатити більше аліментів, 26.07.2024 року звернулася до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про вжиття відносно нього всіх необхідних заходів для стягнення аліментів на її користь.

Після чого, 26.07.2024 року старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдовою-Осипенко В.Ю. була винесена постанова про арешт коштів боржника, згідно якої на його кошти був накладений арешт у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становила 111881 (сто одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят одну) грн 16 коп.

Не розуміючи, чому знову і звідки виникла заборгованість, він 31.07.2024 року звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про перерахунок заборгованості у виконавчому провадженні №47300328 з примусового виконання виконавчого листа №2-3771/10 від 24.11.2010 року Дніпровського районного суду м. Києва та зняття арешту з банківського рахунку у АТ «Райффайзен банк».

Згідно відповіді начальника відділу Б.Біляєва від 05.08.2024 року № 84538 заборгованість у виконавчому провадженні № 47300328 з примусового виконання виконавчого листа №2-3771/10 від 24.11.2010 року Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Києва, на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/3 частини щомісячно всіх видів доходів, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до повноліття доньки, складає

107265 (сто сім тисяч двісті шістдесят п`ять) грн 81 коп.

03.09.2024 року представником позивача до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) знову була подана заява про перерахунок заборгованості, адже в матеріалах виконавчого провадження наявні докази про добровільну виплату аліментів, а саме: квитанції про грошовий переказ та Звіт ТОВ «ЕКО» (код СДРПОУ 32104254) № 3165 від 27.10.2017 року про здійснені відрахування та виплати із заробітної плати боржника за період з 0 1.04.2015 року по 27.10.2017 року, згідно якого всього було стягнуто аліментів на суму 31358 (тридцять одна тисяча триста п`ятдесят вісім) грн 79 коп.

Згідно відповіді начальника відділу Б.Біляєва від 06.09.2024 року № 100745, 05.09.2024 року державним виконавцем проведено перерахунок заборгованості, починаючи з жовтня 2017 року (звіт № 3165 «ЕКО») відповідно отриманих доходів боржника, та станом на 05.09.2024 року заборгованість складає 56332 (п`ятдесят шість тисяч триста тридцять дві) грн 94 коп.

З таким розміром заборгованості він не погоджуюся, адже добровільно сплачував аліменти шляхом здійснення поштових переказів на ім`я Відповідачки, а тому аліменти на утримання його дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ним виплачені в повному обсязі.

Так, починаючи з грудня 2017 року ним були сплачені аліменти в розмірах:- грудень 2017 року - 1100 грн., що підтверджується квитанціями від 19.12.2017 року та 26.12.2017 року;- лютий 2018 року - 1200 грн., що підтверджується квитанцією від 19.02.2018 року;- березень 2018 року - 1700 грн., що підтверджується квитанціями від 13.03.2018 року та від 29.03.2018 року; - квітень 2018 року - 3600 грн., що підтверджується квитанціями від 05.04.2018 року, 13.04.2018 року та 20.04.2018 року; - травень 2018 року - 1300 грн., що підтверджується квитанцією від 11.05.2018 року; - червень 2018 року - 1300 грн., що підтверджується квитанцією від 13.06.2018 року; - липень 2018 року - 2900 грн., що підтверджується квитанціями від 10.07.2018 року та від 31.07.2018 року.;- серпень 2018 року - 900 грн., що підтверджується квитанцією від 03.08.2018 року; - вересень 2018 року - 2400 грн., що підтверджується квитанціями від 03.09.2018 року та від 11.09.2018 року; - жовтень 2018 року - 1500 грн., що підтверджується квитанцією від 13.10.2018 року.

Окремо звертає увагу суду на те, що на квитанціях про поштовий переказ відсутня графа із позначко. «призначення платежу».

Таким чином, свої зобов`язання перед Відповідачкою щодо сплати їй аліментів на утримання їх доньки він виконав в повному обсязі, а будь-які інші зобов`язання у нього перед ОСОБА_3 відсутні. ОСОБА_3 жодного разу не відмовилася від отримання грошових переказів від нього, оскільки чудово знала, що саме так він сплачує їй аліменти на утримання їх доньки.

Крім цього, він перебуває у чудових стосунках зі своєю донькою. Він ніколи не відмовлявся допомагати і допомагає їй, купував речі (нажаль квитанції не зберіг), оплатив навчання доньки у вищому навчальному закладі. А тому вважає, що зазначена наявність заборгованості зі сплати аліментів є безпідставною та не відповідає дійсності.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Під час підготовчого засідання позивач та представник позивача вимоги позову підтримали та просили про його задоволення з підстав викладених у позові.

Відповідач та його представник до підготовчого розгляду справи не з`явились, до суду подано клопотання про проведення розгляду справи за їх відсутності.

3-тя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до підготовчого розгляду справи не з`явились, до суду направлено лист про проведення розгляду справи за їх відсутності.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-тя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник до судового розгляду справи не з`явились, до суду подано клопотання про проведення розгляду справи за їх відсутності.

Третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до судового розгляду справи не з`явились, повідомлялись судом належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності та батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, ч. 3 ст. 160 СК України закріплено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Разом с тим, ст. 179 СК України передбачає, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08.11.2010 року у справі №2-3771/10 ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини щомісячно всіх видів доходів, починаючи з дня вступу рішення в законну силу, і до повноліття доньки.

24.11.2010 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист по справі № 2-3771/10.

20.04.2015 року відділом державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 47300328 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3771/10.

Постановою про скасування заходів примусового виконання ВП №47300328 від 29.11.2019 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Урбаном Д.Д. керуючись частиною сьомою статті 9 ЗУ «Пров виконавче провадження» скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні та зазначено " станом на 29.11.2019 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 погашена в повному обсязі".

26.07.2024 року ОСОБА_3 звернулася до Начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Борису Біляєву із заявою про вжиття всіх заходів відповідно до ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів на її користь.

Постановою про арешт коштів боржника від 26.07.2024 старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дєдовою - Осипенко В.Ю. при примусовому виконанні за ВП № 47300328 на підставі виконавчого листа №2-3771/10 виданого 24.11.2010 року накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_2 у межах суми звернення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 111881,16 грн.

31.07.2024 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про перерахунок заборгованості у виконавчому провадженні №47300328 з примусового виконання виконавчого листа №2-3771/10 від 24.11.2010 року Дніпровського районного суду м. Києва та зняття арешту з банківського рахунку у АТ «Райффайзен банк».

Згідно відповіді начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Б.Біляєва від 05.08.2024 року № 84538 повідомлено, що на адресу відділу надійшла заява від стягувача щодо неотримання аліментів.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунок боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонені.

Додатково повідомили, що заборгованість у виконавчому провадженні № 47300328 з примусового виконання виконавчого листа №2-3771/10 від 24.11.2010 року Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Києва, на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/3 частини щомісячно всіх видів доходів, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до повноліття доньки, складає 107265 (сто сім тисяч двісті шістдесят п`ять) грн 81 коп.

03.09.2024 року представником позивача до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) подана заява про перерахунок заборгованості, адже в матеріалах виконавчого провадження наявні докази про добровільну виплату аліментів, а саме: квитанції про грошовий переказ та Звіт ТОВ «ЕКО» (код СДРПОУ 32104254) № 3165 від 27.10.2017 року про здійснені відрахування та виплати із заробітної плати боржника за період з 0 1.04.2015 року по 27.10.2017 року, згідно якого всього було стягнуто аліментів на суму 31358 (тридцять одна тисяча триста п`ятдесят вісім) грн. 79 коп.

Згідно відповіді начальника відділу Б.Біляєва від 06.09.2024 року № 100745, 05.09.2024 року державним виконавцем проведено перерахунок заборгованості, починаючи з жовтня 2017 року (звіт № 3165 «ЕКО») відповідно отриманих доходів боржника, та станом на 05.09.2024 року заборгованість складає 56 332 (п`ятдесят шість тисяч триста тридцять дві) грн 94 коп.

Відповідно до квитанцій, які долучені до матеріалів справи ОСОБА_2 були сплачені кошти на ім`я ОСОБА_3 кошти в загальному розмірі на суму 41 900 грн.

Відповідно до квитанцій платіжної інструкції ОСОБА_2 були сплачені кошти за навчання доньки ОСОБА_7 на загальну суму 113206,4 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Крім того, ч.2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01.08.2018 року.

Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Тобто з аналізу даної правової норми вбачається, що питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини (дітей), оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини (дітей) з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Згідно із п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Зі ст. 192 СК України випливає, що Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про необхідність звільнення від сплати заборгованості за аліментами стягнутими на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08.11.2010 року (справа № 2-3771/10) на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81,141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.155,180,189,195 СК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-тя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від сплати заборгованості за аліментами стягнутими на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08.11.2010 року (справа № 2-3771/10) на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.А. Галась