Справа № 167/969/24 Головуючий у 1 інстанції: Требик В. Б.
Провадження № 22-ц/802/142/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 05 листопада 2024 року,

ВС Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що сторони проживали разом без реєстрації шлюбу і мають спільного сина ОСОБА_4 .

Позивачка вказує, що рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 26 грудня 2023 року з відповідача в її користь стягнуто аліменти на малолітнього ОСОБА_2 в розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача. Однак, оскільки їхній син хворіє з 2022 року, проходить періодичні обстеження, приймає на постійній основі ліки та час від часу перебуває на стаціонарному лікуванні, то потребує додаткових витрат. Зазначає, що на купівлю медичних препаратів вона витратила 35335,51 грн, на проведення лабораторних досліджень - 5251,95 грн, на оплату проїзду для доставки біологічного матеріалу для аналізу та для санаторно-курортного лікування - 8112,20 грн. Крім цього, позивач покликається на те, що для навчання та розвитку дитини вона придбала ноутбук вартістю 8500 грн та пенні-борд вартістю 655 грн. Загальна сума витрат становить 57854,66 грн, тому половину коштів позивач просила стягнути з відповідача. Оскільки хвороба сина має постійний характер і вона стало витрачає кошти на його обстеження та лікування, тому заявлено й вимогу про стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 4000 грн на місяць.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 05 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 26507 грн 36 коп.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 додаткові витрати на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з 18 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. У решті вимог відмовлено через недоведеність.

Стягнуто з ОСОБА_2 до Державного бюджету України 1211 грн 20 коп. судового збору.

Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати частково та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги частково, а саме : стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 8500,00 грн та стягнути із відповідача в користь позивачки додаткові витрати на дитину в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 18 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції, всупереч положенням статті 89 ЦПК України, не взяв до уваги доводи відповідача на спростування частини позовних вимог та обставин щодо понесення позивачем додаткових витрат на утримання дитини.

Зокрема, вказує, що судом першої інстанції не враховано отримання позивачкою соціальної допомоги на дитину в сумі 2361 грн. Також не взято до уваги, що частина додаткових витрат на дитину покриваються саме цими виплатами, тому, врахувавши часткове покриття державною соціальною допомогою понесені позивачкою витрати, до стягнення підлягає значно менша сума. Стосовно майбутніх щомісячних витрат зазначає, що жодними належними доказами не підтверджується понесення позивачкою таких витрат у визначеному судом розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти наведених у ній доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає, що суд першої інстанції дослідив усі докази, подані обома сторонами по справі, та дав їм належну оцінку, зменшив суму заявлених нею вимог, про що зазначено у рішенні і з чим вона погодилась.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено додаткові витрати, понесені на проведення лабораторних досліджень та оплату проїзду до лабораторії, придбання медичних препаратів та купівлю ноутбука, з урахуванням часткового визнання позовних вимог відповідачем у розмірі 26507, 36 грн. Щодо іншої частини позовних вимог суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що вказані додаткові витрати на сина були фактично пов`язаними з особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом без реєстрації шлюбу.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 встановлено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані сторони.

Малолітній ОСОБА_2 проживає разом із позивачем ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 6 листопада 2023 року № 577.

Згідно із копією рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 26 грудня 2023 року з відповідача у користь позивача стягуються аліменти на малолітнього ОСОБА_2 у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 листопада 2023 року, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 станом на вересень 2024 року не має заборгованості зі сплати аліментів, що слідує з розрахунку державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Судом першої інстанції встановлено із наданих позивачкою медичних документів (копій виписок з медичної картки від 17 жовтня 2022 року, виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 573д, витягу з історії хвороби № 8376/3504, витягу з історії хвороби № 174/39, витягу з історії хвороби № 3463/1454, консультаційних висновків спеціаліста від 27 лютого 2022 року, 30 травня 2023 року), що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз: гострий гломерулонефрит (ідіопатичний нефротичний синдром, стероїд-залежний, стероїд-чутливий варіант, часто рецидивуючий перебіг). Ця хвороба зумовила проходження ним з 3 по 17 жовтня 2022 року стаціонарного лікування в медичному закладі Республіки Польща, з 16 по 24 січня 2023 року - у КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради, з 20 по 22 грудня 2023 року, з 5 по 8 червня 2023 року - у КНП «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр» Львівської обласної ради, з 8 по 12 липня 2024 року - у КНП «Клінічний центр дитячої медицини» Львівської обласної ради. Рекомендації лікарів: 1) перевіряти сечу на наявність білка, при виявленні якого, а також у разі ознак інфекції, необхідно здавати загальний аналіз сечі; 2) знежирена, легкозасвоювана, нормопротеїнова, нормокальцієва, малосольна дієта; 3) берегтися від гострих респіраторних інфекцій та переохолодження; 4) індивідуальне навчання на дому на час приймання імуносупресивної терапії; 5) прийом препаратів: «Енкортон», «Полпразол», «Вітамін Д3 2000», «Метилпреднізолон 2,5 мг», «Селлсепт 500 мг», «Енап 2,5 мг», « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Вітамін Д 2000», «Омез 20 мг», «Кальцій ДЗ нікомеду 500 мг».

Копією медичного висновку № 5 підтверджено, що захворювання малолітнього ОСОБА_2 відповідає пп. 2.1 п. 2 Розділу V Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 8 листопада 2001 року № 454/471/516 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2001 року за № 1073/6264).

Зі змісту індивідуальної програми дитини з інвалідністю від 1 лютого 2023 року № 60 слідує, що малолітньому ОСОБА_2 рекомендовано, зокрема санаторно-курортне лікування 1 раз в рік (терміном 18 днів), індивідуальну форму навчання протягом навчального року.

Встановлено також, що малолітній син сторін ОСОБА_2 з 2 по 12 вересня 2024 року проходив курс реабілітації (абілітації) у ПАТ «Санаторно-готельний комплекс «Дніпро-Бескид», що підтверджено копією відповідної довідки за підписом голови реабілітаційної комісії та голови ради директорів цього товариства.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України). Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 .

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц та від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 Верховний Суд зазначав, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами, тощо).

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 , від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц , від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 .

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 на підтвердження витрат, понесених нею на придбання ліків, на лабораторні дослідження та витрати на поїздки санаторно-курортного лікування дитини, надала суду виписки з історії хвороби дитини, рецепти лікарів, довідки, чеки, рахунки, проїзні документи, тобто докази того, що такі витрати віднесено до особливих обставин, пов`язаних із станом здоров`я дитини, в розумінні вимог ст.185 СК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Суд при ухваленні оскаржуваного рішення взяв до уваги доводи відповідача та відмовив у задоволенні вимог щодо розподілу витрат на купівлю пенні-борда, обґрунтовано виходив із того, що такі витрати не можна віднести до додаткових витрат, які викликані особливими обставинами. Також судом правильно відкинуто із розрахунку певні ліки, які придбані позивачкою не для потреб дитини, що і нею не заперечувалось у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, дослідивши у сукупності надані позивачкою докази, дійшов правильного висновку, що нею надано докази, що придбання певних ліків, здачу певного виду аналізів та їх доставлення до медичних лабораторій, пов`язані з відповідним станом здоров`я дитини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується також із висновками місцевого суду про те, що придбання речей, як указано в позові, необхідних для навчання дитини дистанційно під час хвороби, а саме ноутбука, у даному випадку пов`язане з особливими обставинами та відносяться до додаткових витрат.

Доводи апеляційної скарги щодо добровільного надання коштів на придбання ноутбука також не беруться до уваги колегією суддів, оскільки не доведені належним чином. Виписка про рух коштів відповідача, як доказ на підтвердження зазначеного, не доводить, що кошти в розмірі 8600 грн були надані позивачці для придбання комп`ютера.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо часткової обґрунтованості заявлених позовних вимог не спростовують, тому не можуть бути підставою для часткового скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на обставинах, яким судом надана належна оцінка, тому апеляційний суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції не встановлено, відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Рожишенського районного суду Волинської області від 05 листопада 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 січня 2025 року.

Головуючий

Судді