Справа №450/5694/23 Головуючий у 1 інстанції:Мельничук І. І.
Провадження №22-ц/811/1163/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Мельничук І.І. від 06 лютого 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в інтересах якого діє представник Грибанов Денис В`ячеславович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за Договором позики № в розмірі 50 290,20 (п`ятдесят тисяч двісті дев`яносто гривень 20 копійок) грн, з яких: 10 369, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 39 921,20 грн сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок) судового збору.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вважає, що рішення не відповідає нормам матеріального, процесуального права та фактичним обставинам справи.

Зазначає, що розрахунок заборгованості, який наданий позивачем, не є доказом наявності заборгованості, оскільки не належить до засобів доказування та не є первинним бухгалтерським документом. Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Так, доказами руху коштів можуть бути лише первинні бухгалтерські документи та зведені облікові документи виписки про рух коштів. Жодного доказу видачі кредиту на рахунок відповідача та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі позивачем не подано. Надана позивачем копія Квитанції за сплату іншою фінансовою компанією не є належним та допустимим доказом перерахування грошових коштів Відповідачу у зазначеному Позивачем розмірі суми позики 10369,00 грн у дату 27.01.2022 і саме за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту№/6 від 27.01.2022 року, оскільки даний документ не є доказом фактичного перерахунку коштів з банківського рахунку саме від кредитора за договором, а не будь-якої іншої особи. Адже кошти через iPay та інші сервіси переказів з картки на картку можуть перераховуватись будь-якою особою, особу відправника встановити неможливо. Вказане свідчить про недоведеність Позивачем факту перерахування коштів саме Відповідачу і саме від кредитора. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Оскільки законодавство чітко встановлює перелік документів, на підставі яких здійснюється переказ і видача коштів з рахунків, за відсутності таких доказів у Позивача вищевикладене означає недоведеність позовних вимог, що унеможливлює і стягнення будь-яких коштів. Щодо виконання кредитором обов`язку щодо переказу кредитних коштів. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів Відповідачу, Позивачем надано копію Квитанції за сплату від ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Відповідач вважає, що вказаний доказ є неналежним та недопустимим. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази про наявність договірних відносин між Кредитором/Позикодавцем ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», а отже Квитанція від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» сама по собі не може підтверджувати переказ коштів за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/6 від 27.01.2022 року. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від ТОВ «ІНФІНАНС» як кредитних на рахунки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» для здійснення переказу коштів на виконання вимог Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/6 від 27.01.2022 року для подальшого переказу їх Відповідачу. За таких обставин Позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів Відповідачу на його рахунок. Оскільки Позивачем не доведено перерахування кредитних коштів Відповідачу по кредитному договору, це унеможливлює і стягнення буд-яких сум. Суд першої інстанції не звернув увагу на доводи Відповідача та помилково встановив факт перерахунку кредитних коштів Відповідачу доведеним. Щодо умов Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту№/6 від 27.01.2022 року. Позикодавець ТОВ « ІНФІНАНС» не мав права надавати фінансову послугу фізичним особам на умовах фінансового кредиту, в тому числі і відповідач, строком понад 30 днів. Зазначає, що надані копія Оферти та Розрахунок заборгованості начебто підписані однаковими електронним підписом одноразовим ідентифікатором «2L3Z8W» директором ТОВ « ІНФІНАНС» Балабко О.О. хоча ці два документи не могли бути видані в одну дату. Графік погашення та додаток №1 до договору не містять інформації про підписи сторін. Підпис кредитодавця та підпис споживача, а також підпис на акцепті мають однакове значення « 7j5f8v». Виходить, що одноразові ідентифікатори співпадають. Проте, можливо, що стороні Позикодавця ТОВ «ІНФІНАНС», одноразові ідентифікатори для підписання не надсилались взагалі, а зазначені в наданих Позивачем копіях документів значення були скопійовані з інших або вигадані Позикодавцем. Таким чином, з наданої копії Оферти встановлюємо, що вона не могла бути підписана Позикодавцем. Вказує, що внутрішні Правила кредитодавця не підлягають застосуванню до правовідносин Сторін. Відповідач не ознайомлений і ніколи не був ознайомлений з внутрішніми Правилами надання послуг Позикодавця. Виходячи з правового аналізу вищевказаних норм такі Правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, якщо немає підпису Позичальника принаймні про ознайомлення і погодження із ними; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила, на які посилається Позивач, знав і розумів Позичальник у момент укладення договору, а також те, що Умови містили вказані пункти в момент його підписання, або що в подальшому такі Умови не змінювались фінансовою установою в односторонньому порядку. Враховуючи вищевикладене, Позивачем не доведені належними та допустимими доказами дійсні умови кредитування, оскільки «Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal+»» в матеріалах справи відсутні, строк користування кредитом 12 місяців суперечить інформації в Оферті про строк надання фінансових послуг фізичним особам Товариством з обмежено. Відповідальністю «ІНФІНАНС», що становить до 30 днів, а також не доведена видача Позикодавцем ТОВ «ІНФІНАНС» кредитних коштів Відповідачу.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 512, 514, 516, 517, 525, 526, 527, 530, 599, 612, 638, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та задовольняючи позов, виходив з того, що 27.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Договір Позики № . Договір позики підписано шляхом підписання Акценту оферти від 27 січня 2022 на укладення Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 27 січня 2022 року та отримання кредиту згідно Заявки - анкети та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису Позичальника. Згідно Договору позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, Основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії Договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору. Із зазначеного Договору позики № вбачається, що строк користування кредиту становить 12 місяців, дата першого платежу 26.02.2022 року, загальна сума кредиту 10369 грн. Факт одержання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 10369,00 грн підтверджується Квитанцією за сплату № 134004444 від 27.01.2022 року. 24.11.2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 24/11-22, у відповідності до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ІНФІНАНС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1 Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступила факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання який належить клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 24/11-22 від 24.11.2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 50 290, 20 грн, з яких: 10 369, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 39 921, 20 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № від 27.01.2022 року вбачається, що такий надано за період з 24.11.2022 року по 30.09.2023 року, однак нарахування заборгованості за відсотками було здійснено у межах строку користування кредиту за відповідним Договором позики. Тому, суд прийшов до висновку, що договір позики підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Отже, позивачем доведено, що між кредитною установою (первісним кредитором) та відповідачем був укладений договір у електронній формі, у якому було узгоджено істотні умови договору, які кредитодавцем виконано, однак, відповідач свої зобов`язання не виконав та не повернув отримані кошти в обумовлений сторонами у договорах строк, а тому з нього підлягають стягненню на користь позивача суми основного боргу за Договором позики № від 27.01.2022 року у сумі 10 369,00 грн та сума заборгованості за відсотками у розмірі 39921,20 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують.

У листопаді 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило:

стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованість за Договором позики № в розмірі 50 290,20 грн, з яких:

o10 369, 00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу;

o39 921, 20 грн сума заборгованості за відсотками.

В обґрунтування позову покликалося на те, що 27 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №. Договір позики підписано шляхом підписання Акцепту оферти від 27 січня 2022р. на укладення Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 27 січня 2022р. та отримання кредиту згідно Заявки - анкети та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису Позичальника. Згідно Договору позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, Основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, в`язані з виконанням цього Договору. 24.11.2022 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 24/11-22, у відповідності до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ІНФІНАНС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 24.11.2022 року до Договору факторингу №24/11-22 від 24.11.2022, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 50 290, 20 грн., з яких: 10 369, 00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 39 921, 20 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам Договору позики, відповідач не виконав свого зобов`язання. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за Договором позики № в розмірі 50 290, 20 грн., з яких: 10 369, 00 грн. сума заборгованості за кредитом, 39 921, 20 грн. сума заборгованості за відсотками.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Договір Позики № .

Договір позики підписано шляхом підписання Акценту оферти від 27 січня 2022 на укладення Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 27 січня 2022 року та отримання кредиту згідно Заявки анкети та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису Позичальника.

Згідно Договору позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, Основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії Договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору.

Із зазначеного Договору позики № вбачається, що строк користування кредиту становить 12 місяців, дата першого платежу 26.02.2022 року, загальна сума кредиту 10369 грн.

Факт одержання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 10369,00 грн. підтверджується Квитанцією за сплату №134004444 від 27.01.2022 року (а.с. 12).

24.11.2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №24/11-22, у відповідності до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ІНФІНАНС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Згідно п. 1.1 Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступила факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання який належить клієнту.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №24/11-22 від 24.11.2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 50 290, 20 грн, з яких: 10 369, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 39 921, 20 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № від 27.01.2022 року вбачається, що такий надано за період з 24.11.2022 року по 30.09.2023 року, однак нарахування заборгованості за відсотками було здійснено у межах строку користування кредиту за відповідним Договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (п. 3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦПК України та ГПК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 вказаного Закону, є оригіналом такого документа (п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповід но до п. 12 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц.

З урахуванням викладеного, слід вказати, що суд першої інстанції правильно вважав, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів, на таких умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Однак, відповідач умови укладеного кредитного договору не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 50 290, 20 грн за Договором позики № від 27.01.2022 року, що складається з основної суми боргу та відсотків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що договір позики підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Отже, позивачем доведено, що між кредитною установою (первісним кредитором) та відповідачем був укладений договір у електронній формі, у якому було узгоджено істотні умови договору, які кредитодавцем виконано, що підтверджено, також, додатково квитанцією, однак, відповідач свої зобов`язання не виконав та не повернув отримані кошти в обумовлений сторонами у договорах строк, а тому з нього підлягають стягненню на користь позивача, як правонаступника, у зобов`язанні, суми основного боргу за Договором позики № від 27.01.2022 року у сумі 10 369, 00 грн та сума заборгованості за відсотками у розмірі 39 921, 20 грн.

Окремо оплата відступлення права вимоги за договором факторингу від позивача ТзОВ «ІНФІНАНС» підтверджена платіжною інструкцією (а.с. 88).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, позовні вимоги слід задовольнити повністю.

З врахуванням наведеного, апеляційну скаргу слід вважати безпідставною та залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду

Повний текст постанови складено 30 січня 2025 року.

Судді: Я.А. Левик

Н.П. Крайник

М.М. Шандра