Провадження № 2/750/328/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Логвіної Т.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

у жовтні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просить стягнути 130099 грн. 00 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пожежею в квартирі АДРЕСА_1 .

Обґрунтовано позов тим, що 09.09.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди житлового приміщення. Відповідно до пункту 1.1. даного Договору Орендодавець представляє Орендареві й членам його родини в користування строком на 12 місяців, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , характеристика якої наведена в акті приймання-передачі квартири. Згідно Акту приймання-передачі квартири до договору оренди, який є невід`ємною частиною договору, квартиру була передана орендарю в гарному житловому стані, квартира повністю укомплектована меблями і технікою, згідно списку, який визначений в Акті. 26.12.2023 року в квартирі сталася пожежа, через несправність зарядної станції, що використовувалася Орендарем. Загалом розмір шкоди заподіяної майну позивача становить 185519 грн., в добровільному порядку відповідач відшкодував 55420 грн., оскільки 130099 грн. не було відшкодовано відповідачем, тому позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою суду від 15.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

04.11.2024 відповідач надіслав до суду відзив, просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що не вважає себе винним у виникненні пожежі. Згідно Акту про пожежу складеного Комісією 26 грудня 2023 причиною пожежі стало коротке замикання електромережі, що могло бути спричинено електричною проводкою в стінах помешкання. На момент пожежі відповідач не був присутнім у квартирі. По поверненню до квартири, вийшовши з ліфту, помітив ознаки пожежі, відкрив двері, вимкнув живлення електромережі на щитовій та, оцінивши, що самостійно пожежу не вийде загасити через сильну задимленість приміщення, викликав службу 101. Очікуючи прибуття пожежних, знайшов вогнегасник, на підприємстві неподалік будинку, та двічі робив спроби загасити вогонь для запобіганню розвитку пожежі. Одразу повідомив Позивача про виникнення пожежі в квартирі. Не вважає свої дії і рішення бездіяльністю чи такими, що стали причиною пожежі. В добровільному порядку відшкодував позивачу 55420,00 грн. Крім того, частково наслідки пожежі були усунені самостійно, впродовж 10 днів у січні 2024, для чого були придбані засоби для прибирання вартістю 732,00 грн. Також, при укладені Договору було сплачено 10500,00 грн. в якості страхового платежу Позивачу, та сплачувалася оренда за грудень (місяць виникнення пожежі) 10500 грн., оплачувалися комунальні послуги по квартирі, в котрій на той момент велося прибирання 1848,00 грн. за грудень та 3603,00 грн. за січень. Не враховуючи оплату оренди та комунальних послуг за грудень, загальна сума виплат становить 70 255,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.01.2014 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.01.2014 позивач є власником квартири по АДРЕСА_2 (а.с. 6-8).

09.09.2023 між ОСОБА_1 (Орендодавцем) та ОСОБА_2 (Орендарем) було укладено договір оренди житлового приміщення (а.с. 9).

Відповідно до пункту 1.1. даного Договору Орендодавець представляє Орендареві й членам його родини в користування строком на 12 місяців, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , характеристика якої наведена в акті приймання-передачі квартири.

Згідно Акту приймання-передачі квартири до Договору оренди, який є невід`ємною частиною Договору, квартиру була передана Орендарю в гарному житловому стані, квартира повністю укомплектована меблями і технікою, згідно списку, який визначений в Акті (а.с. 10).

26.12.2023 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 сталася пожежа, через коротке замикання електромережі, що підтверджується актом про пожежу від 26.12.2023 року (а.с.11).

Згідно висновку експерта С-24049 від 29.07.2024 року дійсний розмір матеріальної шкоди внутрішнього оздоблення, завданої внаслідок пожежі квартири АДРЕСА_1 становить 134 277 грн. 00 копійок (а.с. 18-25).

Згідно висновку експерта С-24051 від 05.08.2024 року дійсний розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження набору меблів для кухні, кондиціонеру, стелажу, люстри, торшеру і двох бра в квартирі АДРЕСА_1 під час пожежі, становить 51 242 грн. 00 копійок (а.с.26-32).

В добровільному порядку відповідач відшкодував позивачу 55420 грн. 00 коп.

За вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювана шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана і вина останнього.

Розмір витрат на відновлення квартири та майна визначається експертом.

За ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати винуватця відшкодувати у повному обсязі завдані збитки, розмір яких визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої залиттям квартири.

Належним відповідачем у справі є особа, з вини та неправомірних дій чи бездіяльності якої заподіяно шкоду. На неї покладається обов`язок з її відшкодування. Шкоду завдано внаслідок неправомірних дій саме відповідача, який повинен користуватися електрообладнанням із дотриманням правил його експлуатації в орендованому ним приміщенні.

За змістом ч. З ст. 386, ст. 22 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Майновими (реальними) збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням майна, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. Такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням порушеного права потерпілого, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення порушеного права особою. Такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відтак, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

Залежно від об`єкта розрізняють деліктну відповідальність за завдання шкоди майну та деліктну відповідальність за завдання шкоди особі.

Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювана шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди. Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що, своєю чергою, тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

Частина 1 ст. 1166 ЦКУ передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто відшкодуванню підлягає не лише реальна шкода (майно, втрачене або пошкоджене в результаті протиправної поведінки), але й упущена вигода. Теорія цивільного права базується на принципі генерального делікту, відповідно до якого кожному заборонено завдавати шкоди майну іншої особи, що і знайшло юридичне втілення в ст. 1166 ЦКУ.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦКУ особа звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини. Таким чином, підставою деліктної відповідальності є вина - психічне ставлення осудної особи до вчиненого неї протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння.

Стаття 614 ЦКУ розрізняє дві форми вини: умисел та необережність. Умисел полягає в тому, що особа розуміє значенні своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає. Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов`язку її передбачити. Частина 2 ст. 1166 ЦКУ говорить, що вина заподіювана шкоди припускається, тобто заподіювач повинен сам довести відсутність своєї вини. До цього часу він вважається винним, що означає для нього відповідні негативні правові наслідки.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України).

Частиною шостою статті 55 Кодексу цивільного захисту населення передбачено, що обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що вину відповідача у заподіянні шкоди, а саме настанні пожежі в квартирі, яка належить позивачу, не було доведено належними та допустимими доказами, а у акті про пожежу, причиною пожежі вказано коротке замикання електромережі, суд доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог з підстав заявлених позивачем слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354, ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: