РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді Панас О.В. при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М . з участю:

представника позивача-відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ромашко Л.Г.

представника відповідача-позивача ОСОБА_2 - адвоката Штогрін В.С.

відповідача позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рівному у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Мельничук Марина Степанівна, про поділ майна подружжя, про визнання майна особистою приватною власністю, про визнання пункту договору недійсним, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання 1/3 частини квартири спільним майном подружжя, поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Мельничук Марина Степанівна, про поділ майна подружжя, про визнання майна особистою приватною власністю, про визнання пункту договору недійсним, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання 1/3 частини квартири спільним майном подружжя, поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_1 просить визнати за ОСОБА_1 , право особистої приватної власності на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати недійсним пункт 13 договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2017 року, укладеного між продавцем ОСОБА_4 та покупцями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1140. Здійснити розподіл спільного майна подружжя, а саме меблі та побутову техніку, згідно заяви про зміну предмету позову від 15.04.2021, подану до суду 16 квітня 2021 року, згідно з яким: виділити та визнати за ОСОБА_1 , право власності на: диван, розкладний, сіро-білого кольору, виробник невідомий, орієнтована вартість - 6 000 грн., телевізор марки SAMSUNG, діагональ 40 (орієнтована вартість - 6 000 грн); меблі кухонні (кухня), виготовлено під замовлення (орієнтована вартість - 2,0 000 грн.); стіл столовий (орієнтована вартість - 5 000 грн.); вбудована поверхня PYRAMIDA (вартістю 5 499,00 грн.); вбудована духовка PYRAMIDA, модель F 80 EPL GBL, серії 00504 (вартістю 8 499,50 гри.); кухонна витяжка модель TL 6611 А 1000 (орієнтована вартість - 2 500 грн.); холодильник марки LG (вартістю 11 999,00 грн.); мікрохвильова піч марки LG (орієнтована вартість - 2 500 грн.); пральна машина марки WHIRLPOOL (орієнтована вартість - 9 000 грн.); всього на суму - 76 997,50 грн. та виділити та визнати за відповідачем, ОСОБА_2 право власності на: телевізор марки SAMSUNG, діагональ 55 UE55NU7400UXUА, (вартістю 32 915,83 грн.); телевізор марки LG, діагональ 32 (орієнтована вартість 5 000 грн.); диван кутовий, виробник невідомий (орієнтована вартість - 10 000 грн.); диван чорного, кольору, з матеріалу: замінник шкіри, виробник невідомий (орієнтована вартість 6 000 грн.); кондиціонер марки LG (вартістю 22 149 грн.); посудомийна машина BOSH SPV 40 (вартістю 9 899, 00 грн.); всього на суму - 85 963,83 грн.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 30 листопада 2013 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. В шлюбі у них народився син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та який знаходиться на повному утриманні ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_2 не сплачує аліменти. ОСОБА_10 має заборгованість, по аліментах і перед ОСОБА_9 на утримання сина ОСОБА_11 (судові справи №569/18713/18 та 569/1584/21, стягнення пені - 569/5754/21 та 569/23814/23), та перед своєю першою дружиною ОСОБА_12 на утримання своєї першої дитини (судові справи 569/11184/1З-ц та стягнення пені -569/11111/18).

Домовленості щодо поділу майна, набутого під час шлюбу подружжя між ними не досягнуто, вважає, що оскільки майно є спільною сумісною власністю подружжя, то воно підлягає поділу між ними у рівних частинах.

При поділі майна подружжя слід враховувати, що вона, ОСОБА_1 , та її донька ОСОБА_5 мають 2/3 частки на праві приватної власності у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , її син ОСОБА_8 , 2004 р. н., має право користування вказаною квартирою. Вони всі проживають за вказаною адресою. При цьому, відповідач, ОСОБА_2 , у зазначеній квартирі не проживає з кінця липня 2020 року.

Право особистої приватної власності позивачки ОСОБА_13 на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 доводиться тим, що ця частка була придбана за її особисті кошти з продажу 2/3 частки попередньої квартири, що належала їй на праві особистої приватної власності.

Вважає недійсним п. 13 договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2017 року, укладеного між продавцем ОСОБА_4 та покупцями ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С. та зареєстрованого в реєстрі за№ 1140, оскільки в письмовій заяві від 21 грудня 2017 року, реєстраційний номер 1139, відповідач зазначив що надає згоду на купівлю та укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу частки квартири АДРЕСА_2 , яка набувається в спільну сумісну часткову власність.

Вказаний пункт 13 договору суперечить п. З ч. 1 ст. 57 СК України, п.п. 4.2, 4.4. п. 4 глави 1 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Відтак, надавши згоду під час укладання договору купівлі-продажу квартири відповідач ОСОБА_2 порушив право особистої приватної власності позивачки ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_1 адвокат Ромашко Л.Г., яка діє згідно ордеру серія ВК №1014180 від 15.12.2020, заявлені позовні вимоги підтримала у межах доводів позовної заяви і просила суд позов задовольнити. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 не визнала та заперечила проти її задоволення з підстав, викладених ОСОБА_1 у відзиві на зустрічну позовну заяву. ОСОБА_2 не вказав у своєму варіанті розподілу рухомого майна кухонних меблів (кухні), які знаходяться у спірній квартирі та виготовлялися за замовленням подружжя. Зазначений комплект кухонних меблів був виготовлений за рахунок спільних коштів подружжя за проектом, погодженим з нею, тому виключення його з об`єктів спільної сумісної власності подружжя порушує його право власності. Крім того, вона категорично не погоджується з варіантом розподілу рухомого майна, запропонованим ОСОБА_2 , оскільки не враховані інтереси малолітньої дитини ОСОБА_8 та неповнолітньої співвласниці квартири ОСОБА_5 .

Вважає, що спірна 1/3 частина у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 є її особистою власністю, оскільки придбана за кошти від продажу належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_3 . З огляду на зазначене, включення спірної 1/3 частини квартири до об`єктів спільно сумісної власності подружжя не може мати місця, відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині є безпідставними.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 не заперечує, що спірна квартира придбавалася за кошти від продажу належної їй на праві особистої приватної власності квартири, тому і реєстрація права власності на спірну квартиру відбувалася у частках, що відповідали внесеним грошовим коштам кожного власника.

Твердження ОСОБА_2 про те, що ремонт у квартирі здійснювався виключно за його кошти є необґрунтованим. ОСОБА_2 проживав у спірній квартирі як член сім`ї одного з власників - чоловік ОСОБА_1 та користувався житловим приміщенням з моменту його придбання до серпня 2020 року. Ці обставини ОСОБА_2 не оспорюються. Грошові кошти зі спільного сімейного бюджету за час спільного проживання подружжя витрачалися у тому числі і для ремонту житла - спірної квартири , в якій вони спільно проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 , представник відповідача-позивача ОСОБА_2 - адвокат Штогрін В.С. , яка діє згідно ордеру серія РН-237 № 623 від 23.02.2021 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали і просили суд у задоволенні позову відмовити.

Підтримали зустрічну позовну заяву, та відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву з тих підстав, що в період із 30 листопада 2013 року по 11 січня 2021 року він, ОСОБА_2 , перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 . Шлюб розірвано згідно рішення Рівненського міського суду від 11.01.2021 року № 569/17530/20.

ОСОБА_2 вважає, що саме запропонований ним варіант поділу дозволяє забезпечити найбільш комфортні умови для проживання у даній квартирі його сина. Телевізори за своєю суттю є елементами розкоші та не можуть становити основу комфортного проживання дитини. Що ж стосується твердження ОСОБА_1 щодо необхідності врахування інтересів іншого співвласника, неповнолітньої ОСОБА_5 , то вказав, що ОСОБА_5 не є членом сім`ї сторін у справі, поділу підлягає саме майно подружжя, до якого ОСОБА_5 не має жодного відношення. У період перебування у шлюбі ними було придбано 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 . 1/3 вказаної квартири було зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 , яку вона просить визнати її особистою приватною власністю.

Дана квартира була в непридатному стані для проживання, в ній було проведено повне перепланування та капітальний ремонт за рахунок коштів, які зароблялись ОСОБА_2 , а відтак істотно збільшилась вартість квартири. Просив: визнати 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , зареєстровану за ОСОБА_1 , спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;виділити у власність ОСОБА_2 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 ;виділити у власність ОСОБА_2 : телевізор марки SAMSUNG, діагональ 40, орієнтовною вартістю 6 000,00 грн;кондиціонер марки LG, орієнтовною вартістю 5 000,00 грн.;кухонну витяжку модель TL 6611 A 1000, орієнтовною вартістю 2 500,00 грн.;вбудовану поверхню PYRAMIDA, орієнтовною вартістю 5 499,00 грн.);телевізор марки SAMSUNG, діагональ 55 UE55NU7400UXUA, орієнтовною вартістю 27 000,00 грн.;пральну машину марки WHIRLPOOL, орієнтовною вартістю 9 000,00 грн.;загальною вартістю 54 999,00 грн. В судовому засіданні відповідач (позивач за зустрічним позовом) просив виділити у власність ОСОБА_1 : диван кутовий, виробник невідомий, орієнтовною вартістю 10 000,00 грн.;стіл столовий, орієнтовною вартістю 5 000,00 грн.;холодильник марки LG, орієнтовною вартістю 11 999,00 грн.;посудомийна машина BOSH SPV 40, орієнтовною вартістю 10 999,00 грн.; вбудовану духовку PYRAMIDA, модель F 80 EPL GBL, серії НОМЕР_1 , орієнтовною вартістю 8 499,50 грн.;мікрохвильова піч марки LG, орієнтовною вартістю 2 500,00 грн.;диван, виробник невідомий, орієнтовною вартістю 6 000,00 грн.,диван, виробник невідомий, орієнтовною вартістю 6 000,00 грн.,телевізор марки LG, діагональ 32, орієнтовною вартістю - 5 000,00 грн.;загальною вартістю 65 997,50 грн.

Третя особа ОСОБА_3 свою правову позицію обґрунтувала у письмових поясненнях, які підтримала в судовому засіданні, та просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, зустрічний позов ОСОБА_2 підтримала та просила задовольнити.

Від третьої особи ОСОБА_5 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , у якому підтримала варіант поділу рухомого майна, запропонований ОСОБА_1 ..

Зазначила, що доводи ОСОБА_2 про наявність у нього з ОСОБА_1 рівних прав на 1/3 частину спірної квартири є необґрунтованими, оскільки спірна 1/3 частина квартири придбана ОСОБА_1 за її особисті кошти від продажу належної їй з ОСОБА_5 квартири за адресою: АДРЕСА_3 , дозволу ОСОБА_2 на проведення поліпшень у спірній квартирі не надавала, стверджувала, шо після придбання квартири в ній було здійснено звичайний ремонт. В своїх письмових поясненнях ОСОБА_14 підтримала позов ОСОБА_1 та заперечувала щодо позовних вимог ОСОБА_2 , просила суд відмовити ОСОБА_2 в задоволені зустрічного позову.

Відповідачка ОСОБА_4 та третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С. були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, проте в судове засідання не прибули, відзиву та письмових пояснень не надали.

Ухвалою суду від 22.12.2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишалася без руху, та надано позивачці термін для усунення недоліків.

11.01.2021 року від позивачки ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява та долучено квитанцію про сплату судового збору на суму 1681 грн. 60 коп.

Ухвалою суду від 21.01.2021 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито загальне позовне провадження , призначено до підготовчого засідання з участю сторін.

Ухвалою суду від 10.03.2021 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Мельничук Марина Степанівна про поділ майна подружжя та визнання права особистої приватної власності, визнання частково недійсним договору, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи ОСОБА_15 , ОСОБА_5 про визнання 1/3 частини квартири спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя. (т.1 а.с.157-165).

Ухвалою суду від 19.11.2021 призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 12.05.2022 р. поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.05.2022 р. повернуто матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Рівненського МНК Мельничук Марина Степанівна, про поділ майна подружжя, про визнання майна особистою приватною власністю, про визнання пункту договору недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання 1/3 частини квартири спільним майном подружжя, поділ спільного майна подружжя (Справа № 569/21472/20) до Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експерти для продовження проведення експертизи, призначеної ухвалою Рівненського міського суду від 19.11.2021 року по виконанню клопотання експерта. Провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 25.07.2022 р. поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 25.07.2022 р. призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження по справі зупинено.

03.04.2023 року до суду надійшов висновок експерта будівельно-технічної експертизи з додатками до нього № 2791 від. 20.03.2023 року.

Ухвалою суду від 31.05.2023 р. поновлено провадження по справі.

Ухвалою суд від 10.07.2023 р. призначено у справі додаткову судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідному інституту судових експертиз Волинського відділення ЛНДІСЕ.

До суду надійшов висновок експерта з Науково-дослідного інституту судових експертиз Волинського відділення ЛНДІСЕ № 3279 від 21.11.2023.

Ухвалою суду від 19.02.2024 р. поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.02.2024 р. підготовче засідання бул закрите, призначений судовий розгляд з викликом учасників справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30 листопада 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у справі №569/17530/20 було розірвано.

В шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., про що 11.06.2014 р. складено актовий запис № 1499, зареєстрований Відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції.

Дитина ОСОБА_8 проживає разом з ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 05 листопада 2020 року за №170571, виданого старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу держаної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ковальчуком Н.М., заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 станом на 31.10.2020 року становить 114 906,64 грн.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні визнали, що за час перебування в шлюбі вони набули у спільну сумісну власність подружжя наступне рухоме майно:диван, розкладний, сіро-білого кольору, виробник невідомий;телевізор марки SAMSUNG, діагональ 40;меблі кухонні (кухня), виготовлено під замовлення; стіл столовий;вбудовану поверхню PYRAMIDA;вбудовану духовку PYRAMIDA, модель F 80 EPL GBL, серії НОМЕР_1 ;кухонну витяжкумодель TL 6611 A 1000;холодильник марки LG;мікрохвильову піч марки LG;пральну машину марки WHIRLPOOL;телевізор марки SAMSUNG, діагональ 55 UE55NU7400UXUA;телевізор марки LG, діагональ 32;диван кутовий, виробник невідомий;диван, чорного кольору, з матеріалу: замінник шкіри, виробник невідомий;кондиціонер марки LG; посудомийну машину BOSH SPV 40.

Крім того, сторони не заперечують про наявність в квартирі вбудованих кухонних меблів, які були зроблені на замовлення, згідно дизайн-проекту.

Судом також встановлено, що 01 грудня 2017 року ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклала з ОСОБА_16 (покупець) договір купівлі-продажу, згідно якого продала останній належну їм на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Дана квартира належала на праві власності: ОСОБА_1 2/3 частки та ОСОБА_5 1/3 частки на підставі договору, посвідченого 07.07.2012 року р.№622, Прокопчуком О.П., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, який зареєстрований 27.07.2012 року КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» згідно витягу №34982435 про державну реєстрацію прав за номером запису:232-16172 в книзі:20, реєстраційний № 5468573. Згідно умов договору квартиру продано за 526 500,00 грн., що станом на 01.12.2017 року еквівалентно 19 500,00 дол. США.

Розпорядженням Рівненського міського голови від 21 листопада 2017 року за №1056-р «Про вчинення правочинів стосовно нерухомого майна» надано дозвіл ОСОБА_1 на вчинення правочинів щодо відчуження квартири АДРЕСА_4 , співвласником якої є малолітня ОСОБА_5 , 2004 р.н. та право користування якою має малолітній ОСОБА_8 , 2014 р.н., за умови одночасного набуття у власність на ім`я малолітньої ОСОБА_5 рівноцінної частки квартири АДРЕСА_2 та забезпечення права користування квартирою малолітнім ОСОБА_8 .

19 грудня 2017 року батьком малолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_17 складена заява, посвідчена Клекоцюк А.Д., приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області, зареєстрована в реєстрі № 810, якою ОСОБА_17 надав згоду на купівлю частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я своєї малолітньої доньки ОСОБА_5

21 грудня 2017 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М. С. за реєстраційним № 1140, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 придбали в ОСОБА_4 спірну квартиру АДРЕСА_2 в рівних частках, по 1/3 ідеальної частки для кожного. Як встановлено судом ОСОБА_3 є матір ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу квартири від 21.12.2017 року продаж за домовленістю сторін вчинено за 44971,00 грн, які продавець повністю отримала від покупців до підписання цього договору.

Проте, у судовому засіданні було встановлено та підтверджено сторонами ОСОБА_18 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що квартира АДРЕСА_2 по договору купівлі-продажу квартири від 21.12.2017 року придбана співвласниками за 28 500,00 дол. США по 1/3 ідеальній частці кожний.

Зазначене узгоджується з іншими письмовими доказами, дослідженими судом, а саме: розпискою ОСОБА_4 від 21 грудня 2017 року, згідно якої остання продала свою квартиру в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та отримала від неї суму в розмірі 28 500,00 дол. США.

Відповідно до висновку експертного дослідження Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 09.04.2021 №ЕД-19/118-21/2842-ПЧ, підписи від імені ОСОБА_4 в розписці від 21.12.2017 та від імені ОСОБА_19 в графі «Підписи: Продавець:» в договорі купівлі-продажу квартири від 21.12.2017, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С., та зареєстрований в реєстрі під №1140 виконані однією особою. Рукописні записи « ОСОБА_4 » в розписці від 21.12.2017 та « ОСОБА_4 » в графі «Підписи: Продавець:» в договорі купівлі-продажу квартири від 21.12.2017, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С., та зареєстрований в реєстрі під №1140 виконані однією особою. На цих підставах в суду немає сумнівів стосовно справжності наданої позивачем розписки ОСОБА_4 від 21.12.2017 року.

Відповідач ОСОБА_2 , у судовому засіданні пояснив, що проживаючи в однокімнатній квартирі, яка належала ОСОБА_1 - 2/3 частки та ОСОБА_5 1/3 частки кватири, разом з нею та дітьми було вирішено покращити умови проживання сім`ї та купити більшу квартиру. Для цього підшукали спірну квартиру за 28500,00 дол. США. У зв`язку з цим квартира ОСОБА_1 та ОСОБА_5 продавалася, була продана за 19 500,00 дол. США. ОСОБА_2 також підтвердив, що всі кошти з продажу однокімнатної квартири були вкладені в купівлю спірної квартири. 10 000,00 дол. США надала ОСОБА_3 , та придбала 1/3 частку у спірній квартирі у свою власність.

В пункті 13 договору купівлі-продажу спірної квартири від 21.12.2017 року зазначено, що чоловік покупця ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_2 , надав свою згоду на купівлю нею частки вищевказаної квартири і укладення даного договору в заяві, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_20 , приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області, 21 грудня 2017 року, реєстровий номер 1139.

В заяві від 21 грудня 2017 року ОСОБА_21 надав свою згоду на купівлю та укладення дружиною ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , так як квартира надається в спільну сумісну часткову власність.

Допитана у судовому засіданні 22.05.2024 свідок ОСОБА_3 , яка є матір`ю відповідача-позивача ОСОБА_2 , суду показала, що меблі кухонні (кухня) були виготовлені на замовлення, проте вартість даного майна становить не 20 000,00 грн., а 35 000,00 грн., що підтверджується товарним чеком №н/б від 10 серпня 2018 року. Дані меблі були придбані нею за власні кошти, що виключає зазначене майно зі спільної сумісної власності подружжя та поділу між ними не підлягає. Спірна квартира була придбана в стані непридатному для проживання, у зв`язку з чим з листопада 2017 року по вересень 2018 року в ній робився ремонт. Вважає, що подружжя мають рівні права на 1/3 частини квартири.

Допитана у судовому засіданні 02.07.2024 свідок ОСОБА_22 , яка приходиться матір`ю позивачці, суду показала, що у 2013 році дочка вийшла заміж за відповідача. На час шлюбу їй та онуці належала на праві власності квартира. У подальшому сторони купили квартиру. Вона не була присутня при її придбанні. Бачила придбану квартиру, квартиру купували як 4 кімнатну. Сваха давала 10 тис. доларів. Відповідач купував дивани на фірмі Морган, які стояли у них в гаражі.

Допитана у судовому засіданні 02.07.2024 свідок ОСОБА_23 , яка працювала в агентстві нерухомості «Шанс» суду показала, що сторони придбали спірну квартиру з її допомогою. Квартира купувалася як 4 кімнатна, хоча по документах рахувалася як 2х кімнатна. Квартира частково була відремонтована, вікна замінені, ванна була з Євроремонтом. Вхідні двері були броньовані, деякі кімнати мали чорнову шпаклівку, туалет був без ремонту, в одній з кімнат був укладений ламінат. Ціна квартири була в межах 30 тис.доларів.

Допитаний у судовому засіданні 02.07.2024 свідок ОСОБА_24 , суду показав, що у кв. АДРЕСА_5 він робив влітку деякі ремонтні роботи. Укріпив балкон для встановлення рам, у туалеті підключав воду, та змінив деякі матеріали. Роботу оплачував ОСОБА_25 . В кімнатах була стяжка, ванна була готова.

Допитаний у судовому засіданні 02.07.2024 свідок ОСОБА_26 , який приходиться товаришом ОСОБА_27 , суду показав, що він робив ремонт у спірній квартирі. Зокрема, знімав стару стяжку в залі, в кухні, демонтовували підлогу, заливали нову, чіпляв гіпсоркартон, шпаклювали, клеїли шпалери, між 7, 6 кімнатами ставив перегородку. Роботу оплачував ОСОБА_25 .

Допитаний у судовому засіданні 02.07.2024 свідок ОСОБА_28 , суду показав, що він у спірній квартирі як слюсар-сантехнік на прохання батька ОСОБА_25 ставив унітаз, змішувач у ванній кімнаті та на кухні ставив фільтр. Це було влітку, в системі не було води. В туалеті ремонт був майже зроблений.

Допитаний у судовому засіданні 03.09.2024 свідок ОСОБА_29 , який приходиться батьком ОСОБА_30 , суду показав, що в кінці 2017 року ОСОБА_31 та ОСОБА_25 за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_2 . Він з дружиною доплатили за квартиру 10 тис. доларів. У квартирі проводили ремонт, після ремонту квартира стала 4-х кімнатна, ремонтні роботи фінансував ОСОБА_25 , меблі на кухню оплачувала його дружина, диван кутовий та зі шкірозамінника їхній. Йому відомо, що у ОСОБА_13 була своя квартира, знав, що вона її продала. ОСОБА_25 мав власні заощадження, які зібрав ще до шлюбу з позивачкою. У ремонт син вкладав власні кошти.

Допитаний в судовому засіданні 02.07.2024 свідок ОСОБА_32 , який який приходиться ОСОБА_30 кумом, суду показав, що більше був в квартирі після ремонту. Коли купили квартиру, то там нічого не було.

За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи згідно з висновком експерта Волинського відділення Науково-дослідного інституту судових експертиз Посікан Л. від 20.03.2023 №2791 прогнозована (імовірна) вартість ремонтно-будівельних робіт по ремонту спірної квартири станом на час виконання експертизи становить 295450,00 грн. в тому числі будівельних матеріалів 228 433,00 грн., заробітної плати 67 017,00 грн.

За результатами додаткової судової будівельно-технічної експертизи в експертному висновку від 21.11.2023 №3279 судовий експерт Посікан Л. вказала, що вартість спірної квартири збільшилася на 37,2% за рахунок проведення будівельно-ремонтних робіт, які було встановлено на підставі висновку експерта №2791 від 20.03.2023р., відносно ринкової вартості квартири, яка не заперечується сторонами на момент придбання квартири згідно договору купівлі-продажу від 21 грудня 2017 року, яка становить 794010,00 грн.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України (далі - СК України) власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Статтею 60 СК України передбачено, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

У даному спорі суд враховує правову позицію, викладену у Постанові ВС ПСПКЦС від 22.05.2019 у справі № 523/9319/14-ц у аналогічних правовідносинах.

Так, відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певній об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року, яким кореспондують положення статей 12, 81 чинного ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої-третьої статті 212 ЦПК України 2004 року, яким кореспондують положення статті 89 чинного ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Спростовуючи поширення на квартиру АДРЕСА_1 правового режиму спільного сумісного майна подружжя, ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічними позовом, посилаючись на те, що зазначену квартиру набуто нею за кошти, що були виручені від продажу належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_3 .

Установивши, що ОСОБА_2 до укладення шлюбу з ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 , вартість від відчуження якої повністю покривала вартість придбаної у період шлюбу за договором купівлі-продажу квартири від 08 листопада

2007 року квартири АДРЕСА_1 , та ураховуючи відсутність доказів, які б достовірно свідчили про придбання спірної квартири за рахунок особистих коштів позивача чи спільних коштів подружжя, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2

Відхиляючи доводи та докази, надані ОСОБА_2 на підтвердження того, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за рахунок її особистих коштів, апеляційний суд не урахував вимоги частини шостої статті 81 якими закріплено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях та положення статті 89 ЦПК України, якою визначено, що оцінка доказів грунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів, не допускається невмотивоване відхилення або неврахуванні того чи іншого доказу (групи доказів)не допускається, жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрема, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою надані ОСОБА_33 докази на підтвердження того, що укладенню договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 передувало відчуження за три тижні до придбання зазначеної квартири, належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_3 , вартість якої значно перевищує вартість придбаної спірної квартири, що об`єктивно підтверджує доводи відповідача про придбання зазначеного нерухомого майна саме за рахунок її власних коштів. Зазначене, а також відсутність доказів, які б свідчили про наявність у подружжя спільних грошових заощаджень у розмірі достатньому для придбання спірного нерухомого майна чи участі позивача особистими коштами у його придбанні, свідчить про обгрунтованість висновків суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог про те, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Про належність ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності квартири АДРЕСА_1 , опосередковано свідчить і те, що з моменту її придбання, ОСОБА_1 ніколи не був зареєстрований за вказаною адресою.

Посилання ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу на те, що факт витрачання спільних коштів подружжя для придбання ОСОБА_2 спірної квартири підтверджується положеннями договору купівлі-продажу нерухомого майна, та його заявою про надання згоди на витрату спільних коштів подружжя на придбання дружиною спірної квартири, засвідченими приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюком І. М., є неспроможними, оскільки нотаріусом при посвідчені правочинів не перевіряється та не встановлюється джерело походження коштів на придбання майна.

Саме по собі надання позивачем згоди на придбання спірної квартири ОСОБА_2 не має правового значення, оскільки письмова згода на укладення одним із подружжя договорів на відчуження нерухомого майна, що потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації необхідна при розпорядженні таким майном, а не на його придбання.

Зважаючи на викладене, висновки апеляційного суду про те, що надання ОСОБА_1 нотаріально посвідченої згоди на витрачання ОСОБА_2 спільних коштів для придбання квартири АДРЕСА_1 , беззаперечно підтверджує факт придбання зазначеної квартири за рахунок спільних коштів подружжя, є помилковим.

Натомість, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів правильно застосував норми матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про наявність визначених законом підстав для визнання спірного майна об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_2 , що у свою чергу, зважаючи на взаємовиключний характер первісного позову ОСОБА_1 дає підстави для висновку про необгрунтованість його позовних вимог про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільної сумісної власності подружжя, вселення, усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання надати ключі від квартири.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що сукупністю достовірно встановлених доказів підтверджується, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 21.12. 2017 року у спільну часткову власність була набута квартира АДРЕСА_2 по 1/3 частці ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та малолітньою ОСОБА_5 .

Основною обставиною, що підлягає доказування у цій справі є встановлення джерела походження коштів, за які було придбано спірне майно, а саме 1/3 частка спірної квартири.

Досліджуючи дану обставину на підставі пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 показань свідків, зібраних письмових доказів, суд дійшов висновку, що 1/3 частини спірної квартири була придбана за особисті кошти позивачки ОСОБА_1 , які вона мала з продажу 2/3 частки квартири, яка їй належала ще до шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 .

За таких обставин, наявні законні підстави для визнання 1/3 частки кв. АДРЕСА_2 особистою приватною власністю позивачки ОСОБА_1 .

При цьому суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним пункту 13 Договору.

Оспорюваний пункт Договору не має правового значення, оскільки письмова згода на укладення одним із подружжя договорів на відчуження нерухомого майна, що потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації необхідна при розпорядженні таким майном, а не на його придбання.

Відтак у задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Стосовно зустрічного позову щодо вимоги про визнання 1/3 частину спірної квартири спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та виділення у власність ОСОБА_2 1/6 частини спірної квартири з тих підстав, що внаслідок ремонту квартири істотно збільшилася її вартість, суд зазначає наступне:

Згідно із частиною першою статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зазначено, що: «істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 мав би довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність».

Відповідно до положень статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту та реконструкції житла, в якому вони проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї.

При цьому здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають.

Віднесення проведених у квартирі робіт до поточного ремонту чи до невід`ємних поліпшень не має правового значення для вирішення даного спору.

З огляду на зазначене, участь подружжя у проведенні реконструкції, перепланування, ремонту, зміни інтер`єру об`єкту нерухомого майна з метою здійснення поліпшення житлових умов сім`ї та забезпечення проживання членів сім`ї у такому житлі, не надає права одному з подружжя, який не є власником такого майна, на визнання за ним права власності на це майно. Така особа має право на відшкодування витрат на проведення відповідних ремонтних чи інших робіт. Відтак, підстави для застосування положень статті 62 СК України у такому випадку відсутні.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постанові від 02 червня 2021 року у справі № 336/7672/16-ц (провадження № 61-459св21), які суд враховує в порядку пункту 4 статті 263 ЦПК України, яка регламентує, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом було з`ясовано, що ремонт спірної квартири проведено сторонами з метою здійснення поліпшення житлових умов сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з метою забезпечення проживання членів сім`ї у такому житлі.

До того ж допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 , яка працює ріелтором (свідчення якої є найбільш правдивими, оскільки вона немає жодних відносин до сторін, а добре знала попередніх власників та неодноразово була в квартирі, знала в якому стані продавалася квартира) чітко пояснила, що квартира по технічному паспорту була двох кімнатною, але продавалася як чотирьох кімнатна, а визначені в старому технічному паспорті приміщення кладові, були повністю придатні для проживання (були вікна, двері, опалення). До продажу квартири ОСОБА_34 в ній жила сім`я, планували зробити кухню-студію, у зв`язку з чим демонтували стіни між кухнею і однією кімнатою. Приміщення під кухню-студію було готове під фарбування, у ванні повністю був зроблений ремонт.

Відтак поліпшення квартири та ремонтні роботи не впливають на істотне збільшення вартості спірного майна, площа квартири не змінилася.

При цьому суд критично оцінює висновки експерта судової будівельно-технічної експертизи від 20.03.2023 року за №2791 та від 21.11.2023 року за №3279. У висновку від 20.03.2023 року за № 2791 судовий експерт зазначає прогнозовану (ймовірну) вартість ремонтно-будівельних робіт по ремонту спірної квартири станом на час виконання експертизи (20.03.2023 року), в той час як ремонт спірної квартири здійснювався в 2018 році. До того ж експерт не врахувала тенденцію загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя. Визначаючи відсоток збільшення вартості квартири, експерт поділила вартість визначених нею будівельних матеріалів та робіт станом на 20.03.2023 року на вартість спірної квартири станом 21.12.2017 року, що є також не логічним та невірним.

Як встановлено судом, спірна квартира належить на праві часткової власності, частки співвласників ідеальні, квартира між співвласниками реально не була поділена, яка реальна частина квартири з них належить кожному, не визначено, яка сума коштів була витрачена на ремонт частки належної кожному співвласнику квартири, встановити не представилося можливим. Окрім того, ОСОБА_2 стверджував, що він витрачав особисті кошти на покращення квартири, проте вимогу щодо визнання у зв`язку з покращенням квартири поставив лише до колишньої дружини, яка має у власності лише 1/ 3 частку квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 , викладені у зустрічному позові, не підлягають до задоволення.

Стосовно розподілу рухомого майна подружжя суд враховує наступне:

Згідно з ст. 70 СК, у разі поділу спільного сумісного майна подружжя частки є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено в п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», «при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.»

При цьому суд критично оцінює надану третьою особою ОСОБА_3 квитанцію, як доказ оплати нею вмонтованих кухонних меблів в спірній квартирі, оскільки ця квитанція не підтверджує, що саме ці меблі знаходяться в спірній квартирі. До того ж ОСОБА_3 не ставила зустрічну позовну вимогу про визнання кухонних меблів її особистою приватною власністю.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку ,що вимоги ОСОБА_2 у зустрічному позові не доводяться та не знайшли свого відображення в матеріалах справи, тому не підлягають задоволенню.

При розподілі рухомого майна суд враховує позицію позивачки ОСОБА_1 за перевісним позовом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Мельничук Марина Степанівна, про поділ майна подружжя, про визнання майна особистою приватною власністю, про визнання пункту договору недійсним, задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_1 наступне майно:

Диван, розкладний, сіро-білого кольору, виробник невідомий, орієнтована вартість - 6 000 грн.,

Телевізор марки SAMSUNG, діагональ 40 (орієнтована вартість - 6 000 грн);

Меблі кухонні (кухня), виготовлено під замовлення (орієнтована вартість - 20 000 грн.);

Стіл столовий (орієнтована вартість - 5 000 грн.);

Вбудована поверхня PYRAMIDA (вартістю 5 499,00 грн.);

Вбудована духовка PYRAMIDA, модель F 80 ЕРL GBL, серії 0292001 -00- 000504 (вартістю 8 499,50 грн.);

Кухонна витяжка модель ТL 6611 А 1000 (орієнтована вартість-2 500 грн.);

Холодильник марки РО (вартістю 11 999,00 грн.);

Мікрохвильова піч марки LG(орієнтована вартість - 2 500 грн.);

Пральна машина марки WHIRLPOOL(орієнтована вартість - 9 000 грн.)

Всього виділити майна на загальну суму - 76 997,50 грн.

Виділити у власність ОСОБА_2 наступне майно:

Телевізор марки SAMSUNG, діагональ 55 UE55NU7400UXUA (вартістю 32 915,83 грн.);

Телевізор марки LG, діагональ 32 (орієнтована вартість 5 000 грн.);

Диван кутовий, виробник невідомий (орієнтована вартість - 10 000 грн.);

Диван, чорного кольору, з матеріалу: замінник шкіри, виробник невідомий (орієнтована вартість - 6 000 грн.);

Кондиціонер марки LG (вартістю 22 149 грн.);

Посудомийна машина В0SH SPV 40 (вартістю 9 899, 00 грн.).

Всього виділити майна на загальну суму - 85 963,83 грн.

Визнати за ОСОБА_1 , право особистої приватної власності на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимоги щодо визнання недійсним пункт 13 договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2017 року, укладеного між продавцем ОСОБА_4 та покупцями ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С. , зареєстрованого в реєстрі за №1140.

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання 1/3 частини квартири спільним майном подружжя, поділ спільного майна подружжя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Позивач-відповідач : ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_8

Треті особи:

- ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_7 ОНЛКПП НОМЕР_4 ;

- ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_6 ,РНОКПП НОМЕР_5 ;

- приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Мельничук Марина Степанівна, місцезнаходження: 33000, Рівненська область, м.Рівне, Федерація профспілок,проспект Миру, 7А. Повний текст рішення виготовлено 27.01.2025

Суддя О.В.Панас