Справа № 296/7875/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира

в складі: головуючого - судді Пилипюк Л. М.

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

представника позивача Дубравської О. І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії,

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2024 року представник КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради Дубравська О. І. звернулася до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії.

Позов обґрунтовано тим, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надає послуги з централізованого опалення відповідно до умов, визначених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 і «Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачем послуг централізованого опалення та постачання теплової енергії, що надаються КП «Житомиртеплокомуненерго» до квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 липня 2024 року відповідачі є співвласниками вищевказаної квартири, кожному з відповідачів належить по частини квартири.

Свого обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг відповідачі належним чином не виконували, а тому за період з 01 липня 2022 року по 01 серпня 2024 рік у них утворилась заборгованість в розмірі 15 412,74 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком.

На підставі наведеного представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради по 7 706,37 гривень з кожного заборгованості за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії, а також по витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді від 12 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

09 жовтня 2024 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що він не зареєстрований та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Договір з КП «Житомиркомунтеплоенерго» про надання послуг з централізованого опалення у вказану квартиру укладений з ОСОБА_1 . А тому, споживачем послуг, які надаються позивачем, є саме ОСОБА_1 , яка зобов`язана сплачувати вартість таких послуг. Відповідач ОСОБА_2 вказує на відсутність правових підстав для стягнення з нього заборгованості за надані послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії, які надаються КП «Житомиртеплокомуненерго» до квартири за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі наведеного, відповідач ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні позову в частині вимог, заявлених до нього.

10 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_1 . На обґрунтування своєї позиції відповідач ОСОБА_1 зазначає, що вона позов не визнає, оскільки послугами централізованого опалення та постачання теплової енергії не користується. При цьому, КП «Житомиртеплокомуненерго» всупереч вимогам цивільно-процесуального закону не надало доказів на підтвердження своїх вимог. Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження позовних вимог, то відповідачу нема чого спростовувати, а тому предмет розгляду та предмет доказування для неї у цій справі відсутні. Зокрема, на думку відповідача ОСОБА_1 , позивач не підтвердив доказами те, що в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 дійсно надаються послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії. Також відповідач звертає увагу, що в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» в переліку комунальних послуг (ст. 5 цього Закону) відсутня така послуга як послуга централізованого опалення. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. ОСОБА_1 зазначає, що вона не укладала з КП «Житомиртеплокомуненерго» жодних договорів. Відкритий позивачем з власної ініціативи особовий рахунок не може свідчити про виникнення між нею та позивачем договірних відносин. Також відповідач ОСОБА_1 вказує на невідповідність вимогам чинного законодавства розміру нарахувань наданих позивачем послуг. КП «Житомиртеплокомуненерго» має надавати послуги відповідно до умов договору по затверджених тарифах, але в позовній заяві не зазначено тарифів, порядок здійснення нарахувань плати за надані послуги. На підставі наведеного ОСОБА_1 просить в задоволенні позову відмовити.

14 жовтня 2024 року від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 . На спростування аргументів відзиву представник позивача зазначає, що ОСОБА_2 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а тому відповідно до вимог ст. 322 Цивільного кодексу України зобов`язаний утримувати своє майно.

23 жовтня 2024 року від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 . Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 , будучи співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем комунальних послуг, які надаються КП «Житомиртеплокомуненерго» у вказану квартиру. Договір про надання послуг з постачання теплової енергії було опубліковано на офіційному веб-сайті КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради www.tke.org.ua 01 жовтня 2021 року, а тому він вважається укладеним. Між КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради як надавачем послуг з однієї сторони та ОСОБА_1 , як споживачем наданих послуг з іншої сторони тривають фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з постачання теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку, норм чинного законодавства. Нарахування за послуги постачання теплової енергії проводилося у відповідності до ст. 12, ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830, а також відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315.

29 жовтня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду доповнення до свого відзиву та зазначає, що вона не зареєстрована та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, заявою від 21 січня 2025 року просить розгляд справи здійснювати без її участі. Також представник позивача зазначає, що вона вимоги позову підтримує з підстав, які наведені в позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджено її особистою розпискою. 20 січня 2025 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення судового засідання в зв`язку з її тимчасовою непрацездатністю. Вирішуючи таке клопотання, суд зазначає, що відповідач ОСОБА_1 не надала доказів своєї тимчасової непрацездатності. Наведене свідчить, що ОСОБА_1 не з`явилась в судове засідання без поважних причин. Також суд ураховує, що відповідач подала суду відзив на позовну заяву, брала участь в інших судових засіданнях, де висловила свою позицію. Таким чином, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачу ОСОБА_2 копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками, а також судові повістки були надіслані рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Однак, відповідні поштові відправлення повернулись на адресу суду неврученими відповідачу з відміткою пошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 вважається таким, що отримав судову повістку. Також слід зазначити, що ОСОБА_2 достовірно відомо про розгляд цієї справи судом, оскільки він скористався правом на відзив. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надає послуги з централізованого опалення у м. Житомирі, в тому числі до помешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27 липня 2024 року підтверджено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить відповідачам на праві спільної часткової власності, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/2 частки вказаної квартири.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Перелік житлово-комунальних послуг визначений ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, правом споживача є одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Обов`язком виконавця, зокрема, є забезпечення своєчасності надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів (п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частинами другою, третьою та п`ятою статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»).

Згідно з ч.ч.1, 4 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 359 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 322 Цивільного кодексу України «Тягар утримання майна» встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Якщо хтось зі співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі №703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року у справі №638/5001/17.

Як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості відповідачі в період з 01 липня 2022 року по 01 серпня 2024 року не здійснювали оплату вартості наданих послуг по теплопостачанню. Розмір заборгованості відповідачів за вказаний період становить 15 412, 74 гривень.

На вимогу суду представником позивача надано помісячний детальний розрахунок заборгованості, в якому відображено формулу здійснення нарахувань відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена Наказом Мінрегіону України № 315 від 22 листопада 2018 року.

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачі належними доказами не спростували та не вказали аргументів, які б могли поставити під об`єктивний сумнів правильність проведених нарахувань.

Суд ураховує, що відповідачі в рівних частках є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в яку КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надає послуги постачання теплової енергії.

Суд відхиляє відповідні аргументи відповідачів та зазначає, що факт реєстрації за іншою адресою та факт непроживання в квартирі, власниками якої вони є, не звільняє їх від обов`язку нести витрати на утримання нерухомого майна, в тому числі витрати з оплати житло-комунальних послуг. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Вергоховного Суду, висловленою в постанові від 02 квітня 2020 року (справа № 757/29813/17-ц). Таким чином, обов`язок сплачувати вартість наданих комунальних послуг покладається на власника житла незалежно від його фактичного місця проживання.

Таким чином, кожен з відповідачів відповідно до своєї частки (1/2) у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь в утриманні належної частки квартири, в тому числі сплачувати вартість наданих комунальних послуг.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з відповідачів слід стягнути на користь позивача встановлену суму заборгованості за надані комунальні послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії.

Розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача по 1 514 гривень судового збору з кожного.

На підставі ст.ст.64, 67, 68 ЖК УРСР, ст.ст.11, 509, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 7, 8, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради 7 706 (сім тисяч сімсот шість) гривень 37 копійок заборгованості за послуги теплопостачання, а також 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради 7 706 (сім тисяч сімсот шість) гривень 37 копійок заборгованості за послуги теплопостачання, а також 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Виконання рішення суду слід провадити з урахуванням положень Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29.07.2022 № 2479-IX.

Позивач: Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго», , адреса: м. Житомир, вул. Київська, 48.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складання повного тексту рішення 27 січня 2024 року.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК