Справа № 576/2978/24
Провадження № 2/576/35/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Колодяжного А.О.,

за участю секретаря Опанасенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Глухів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права дійсним договору купівлі-продажу, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 54,4 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 , який укладений 4 січня 2000 року між ним та відповідачем. В обґрунтування позову послався на те, що на початку січня 2000 року він домовився із відповідачем ОСОБА_2 про купівлю в останнього спірного будинку. Дійшовши з відповідачем усіх умов договору 04.01.2000 р. сплатив відповідачу гроші за будинок в сумі 5000 грн., а той передав йому правовстановлюючі документи на будинок та надав дозвіл на реєстрацію в цьому будинку. З того часу він заселився у цей будинок і користується ним постійно. В 2018 році він оновив технічну документацію на будинок та почав пропонувати відповідачу укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу будинку. Однак, відповідач увесь час уникає укладення нотаріально посвідченого договору посилаючись на те, що не має до нього жодних претензій. Останню пропозицію 07.11.2024 р. укласти договір, відповідач проігнорував.

У судове засідання позивач не з`явився. Від його імені до суду 18.12.2024 р. надійшла заява про розгляд підготовчого засідання у його відсутність, а 27.01.2025 р. надійшла заява про проведення судового засідання без його участі.

Відповідач до суду не з`явився. Від його імені до суду 18.12.2024 р. надійшла заява про те, що він визнає позовні вимоги.

Дослідивши і перевіривши письмові докази та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до наданої позивачем до позову копії договору купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями від 16.02.1993 р. посвідченого виконкомом Землянківської сільської ради, ОСОБА_2 придбав у колгоспу ім. Свердлова житловий будинок садибного типу з надвірними будівлями загальною площею 78,2 кв.м., у тому числі житловою площею 44,7 кв.м.

Конкретної адреси, де розташований будинок, у цьому договорі не зазначено, як і не зазначено відомостей про земельну ділянку.

У відповідності до наданої позивачем до позову копії реєстраційного посвідчення, 27.02.2018 р. житловий будинок в АДРЕСА_1 зареєстровано у Глухівському МБТІ за ОСОБА_2 .

Згідно наданої позивачем копії технічного паспорту житловий будинок в АДРЕСА_1 має загальну площу 71,9 кв.м., житлову площу 54,4 кв.м.

У копії довідки Березівської сільської ради від 17.07.2024 р. зазначається, що ОСОБА_1 придбав спірний будинок в липні 1997 р. і з 04.01.2000 р. зареєстрований у ньому та фактично проживає.

У копії листа ОСОБА_1 адресованого ОСОБА_2 датованого 04.11.2024 р. зазначається, що ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 7 листопада 2024 року з`явитись у м. Шостка до приватного нотаріуса для вирішення питання щодо нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу.

Спірні правовідносини між сторонами виникли до 01.01.2004 р., тому для вирішення даного спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у

виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», яка підлягає застосуванню до вирішення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114, ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Аналогічна за змістом норма викладена і у ст. 220 ЦК України, відповідно до якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перш за все, суд звертає увагу на те, що позивачем не були надані докази того, що відповідач станом на 04.01.2000 р. зареєстрував договір купівлі-продажу від 16.02.1993 року в установленому законодавством порядку і мав право здійснити продаж будинку. У всякому випадку позивач не надав відповідний витяг із бюро технічної інвентаризації, діючого станом на 04.01.2000 р. або ж витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Далі суд звертає увагу й на те, що із копії паспорту відповідача слідує, що він з 1985 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , а тому незалучення її у справу може порушувати її права та інтереси і є підставою для відмови у визнанні дійсним договору. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28.09.2022 р. по справі № 389/482/19.

Також суд зазначає, що надана позивачем копія розписки від 04.01.2000 р. про отримання відповідачем грошових коштів за будинок не свідчить про домовленість між сторонами щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна. При цьому, між сторонами відсутній договір купівлі-продажу навіть у простій письмовій формі, а є лише розписка, яка не породжує для сторін прав і обов`язків, про отримання грошових коштів відповідачкою. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 р. по справі № № 179/9/21.

Крім того, відсутні передбачені законом підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена. Натомість визнання відповідачем позову спростовує доводи позивача про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору та втрати можливості посвідчити його нотаріально. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 04.03.2019 р. по справі № 665/2266/16-ц.

На додаток, суд звертає увагу на те, що позивачем не було надано суду жодного правовстановлюючого документу щодо актуального власника спірного будинку на підставі якого нотаріус міг би здійснити нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу, а тому питання ухилення чи не ухилення від нотаріального посвідчення договору у даній справі взагалі позбавлено будь-якого сенсу.

За наведених обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 8, 11, 12, 13, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права дійсним договору купівлі-продажу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Колодяжний