провадження № 2-о/294/29/25
справа № 294/1998/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Чуднів

Суддя Чуднівського районного суду Житомирського області Білера І.В., перевіривши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, -

встановив:

29.10.2024 р. до Чуднівського районного суду Житомирського області надійшла заява ОСОБА_1 у якій він просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2024 головуючим у справі визначено суддю Білеру І.В.

Перевіривши вказану заяву, суд виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 дійшла до такого висновку.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та, безумовно, впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Таким чином, з урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, питання, заявлене батьком у цій справі, не може з`ясовуватися безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини в позовному провадженні.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження та може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Отже, заявлені вимоги про встановлення факту в порядку окремого провадження необхідно залишити без розгляду, оскільки мається спір про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Керуючись ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Відмовити у відкриті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги.

Суддя: І. В. БІЛЕРА