УХВАЛА

22 січня 2025 року

м. Київ

справа № 930/771/23

провадження № 14-153цс24

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Мартєва С. Ю.,

суддів: Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Губської О. А., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_1 до Немирівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди

за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 серпня 2023 року, постановлену колегією суддів у складі Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б., Матківської М. В., та ухвалу цього суду від 14 вересня 2023 року, постановлену колегією суддів у складіЯкименко М. М., Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

УСТАНОВИЛА:

1. У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Немирівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - Немирівське РУП ГУ НП у Вінницькій області), у якому просив стягнути за рахунок державного бюджету на свою користь 834 000,34 грн на відшкодування моральної шкоди.

2. Ухвалою від 04 квітня 2023 року Немирівський районний суд Вінницької області залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 та надав йому строк для усунення недоліків, а саме - позивачу необхідно було: зазначити, хто своєю дією чи бездіяльністю заподіяв йому шкоди та в чому полягає спір про право; надати докази наявності у Немирівського РУП ГУ НП відповідної цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, можливості виступати стороною у судовому процесі; надати копії письмових доказів.

3. У квітні 2023 року ОСОБА_1 подав заяву на виконання вимог ухвали суду, в якій зазначив про відмову від виконання цих вимог через їх безпідставність.

4. Ухвалою від 02 травня 2023 року Немирівський районний суд Вінницької області постановив вважати неподаною позовну заяву ОСОБА_1 та повернув її заявникові, роз`яснивши йому, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

5. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що у відведений строк ОСОБА_1 не виконав вимог ухвали суду, не усунув недоліків його позовної заяви, що є підставою вважати таку заяву неподаною і повернути її заявникові.

6. У травні 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року.

7. Ухвалою від 24 травня 2023 року Вінницький апеляційний суд залишив без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 та надав йому строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: відсутності підпису наприкінці апеляційної скарги після викладу її змісту; ненадання доказів, що підтверджують дату отримання копії оскарженої ухвали суду першої інстанції.

8. Апеляційний суд зазначив, що апеляційна скарга сформована на двох аркушах, а підпис розміщено у верхньому лівому куті першої сторінки до викладу її змісту, що не дозволяє суду зробити однозначний висновок про те, що зміст та вимоги апеляційної скарги підтримуються заявником.

9. У червні 2023 року ОСОБА_1 подав заяву на виконання вимог ухвали суду, в якій зазначив про наявність підпису в апеляційній скарзі та його належність.

10. Ухвалою від 09 червня 2023 року Вінницький апеляційний суд постановив вважати неподаною апеляційну скаргу ОСОБА_1 та повернув її особі, яка її подала.

11. Своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що у відведений строк ОСОБА_1 не виконав вимог ухвали суду, не усунув недоліків його апеляційної скарги, що є підставою вважати таку скаргу неподаною і повернути її особі, яка її подала. Суд зазначив, що ОСОБА_1 принципово, з незрозумілих для суду причин відмовився виконати вимоги ухвалу суду щодо належного підписання апеляційної скарги, а також не надав доказу, що підтверджує дату вручення йому оскарженої ухвали суду першої інстанції.

12. У червні 2023 року ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року.

13. Ухвалою від 06 липня 2023 року Вінницький апеляційний суд повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (апеляційна скарга не підписана заявником, зокрема не містить підпису під текстом апеляційної скарги або під відміткою про наявність додатків; наявний запис у лівому верхньому куті титульної сторінки скарги за своєю суттю є візуванням документів, а не підписанням).

14. У липні 2023 року ОСОБА_1 втретє подав апеляційну скаргу на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року.

15. Ухвалою від 15 серпня 2023 року Вінницький апеляційний суд визнав дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та повернув йому його апеляційну скаргу.

16. Апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 втретє подав апеляційну скаргу, яка містить такі ж недоліки, на які йому вже вказував Вінницький апеляційний суд в ухвалах від 09 червня та від 06 липня 2023 року, неусунення яких вже було підставою для повернення йому апеляційної скарги. При цьому суд зауважив, що за визначеною законодавцем структурою форми апеляційної скарги (стаття 356 ЦПК України) підпис особи, яка подає апеляційну скаргу, вчиняється саме під її текстом, як засвідчення авторства та підтвердження викладеного у ній тексту.

17. У вересні 2023 року ОСОБА_1 вчергове подав апеляційну скаргу на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року.

18. Ухвалою від 14 вересня 2023 року Вінницький апеляційний суд визнав, що звернення ОСОБА_1 з цією апеляційною скаргою є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Апеляційну скаргу повернув особі, яка її подала.

Застосував до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 5 368,00 грн та стягнув з нього цю суму в дохід Державного бюджету України.

19. Своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що ОСОБА_1 вчетверте подав апеляційну скаргу, яка містить аналогічні з трьома попередніми апеляційними скаргами недоліки. Неодноразове подання ідентичної апеляційної скарги тією самою особою на ту саму ухвалу суду суперечить процесуальному закону. З метою запобігання у подальшому зловживанню з боку позивача процесуальними правами, до нього необхідно застосувати заходи процесуального примусу.

20. 26 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та передати справу до Вінницького апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

21. Касаційну скаргу мотивував тим, що оскаржена ухвала апеляційного суду є незаконною і такою, що порушує його право на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки ні ЦПК України, ні іншими нормативно-правовими актами не встановлено правила та умови розташування підпису в позовній заяві, чи апеляційній скарзі.

22. Скаржник зауважив, що у справі міститься екземпляр апеляційної скарги, який в лівому верхньому куті першої сторінки під його, позивача, прізвищем містив рукописний підпис. Тобто в апеляційного суду був екземпляр апеляційної скарги з рукописним підписом особи, яка її подала, а відтак не було підстав для повернення апеляційної скарги з посиланням на відсутність підпису заявника на такій скарзі.

23. 29 грудня 2023 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 серпня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та передати справу до Вінницького апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

24. Касаційну скаргу мотивував тим, що суд апеляційної інстанції помилково постановив ухвалу про повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово, а не колегією у складі трьох суддів, що є обов`язковою підставою для скасування цієї ухвали. Крім цього, у справі міститься екземпляр апеляційної скарги позивача, який в лівому верхньому куті першої сторінки під прізвищем позивача містить рукописний підпис.

Розгляд у Верховному Суді

25. Ухвалою від 21 листопада 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2023 року та витребував матеріали справи з місцевого суду.

26. Ухвалою від 11 березня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 серпня 2023 року.

27. Підставою відкриття касаційного провадження у справі в наведених ухвалах Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив частину другу статті 389 ЦПК України.

28. 19 грудня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

29. Ухвалою від 09 травня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду призначив справу до судового розгляду.

30. Ухвалою від 22 травня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду передав справу на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на підставі частини другої статті 403 ЦПК України задля відступу від правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, сформованого в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 127/32270/21 (провадження № 61-12567ск22).

31. Необхідність відступу від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах колегія суддів мотивувала тим, що у зазначеній ухвалі касаційний суд вважав обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про допущення особою, яка подала апеляційну скаргу, зловживання процесуальними правами у зв`язку з поданням втретє апеляційної скарги, яка містить такі ж недоліки, як і вже повернуті апеляційні скарги, а саме - не підписана заявником (не містить його підпису під текстом скарги, бо підпис розміщено у лівому верхньому куті перед текстом апеляційної скарги).

32. Не погодившись з цими висновками, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважила, що вимоги до процесуальних документів визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, який поширюється лише на організаційно-розпорядчі документи, на чому наголошувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2023 року (пункт 65) у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21).

33. Зазначене, на думку колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, є підставою для висновку про непоширення на процесуальні документи (у тому числі апеляційні скарги) вимог пункту 5.22 Національного стандарту України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163:2020), затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01 липня 2020 року № 144, щодо розміщення підпису під текстом документа або під відміткою про наявність додатків.

34. На переконання колегії суддів, наведене дає підстави для висновку про застосування судом касаційної інстанції принципово різного підходу до вирішення справ, що випливають з одних і тих самих правовідносин, різне застосування положень закону, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.

35. Ухвалою від 09 вересня 2024 року Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду прийняв справу до свого розгляду.

36. Ухвалою від 09 грудня 2024 року Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України задля відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, зроблених в ухвалі від 11 вересня 2024 року у справі № 930/191/23 (провадження № 14-72цс24), про те, що належним виконанням вимог процесуального закону щодо підписання письмового документа є здійснення особою підпису після викладення основного тексту цього документа чи відомостей про додатки до нього (у разі їх наявності).

37. Натомість об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду пропонує зробити такі висновки:

- чинне цивільне процесуальне законодавство не містить вимог щодо місця розташування підпису в апеляційній скарзі або інших процесуальних документах;

- з огляду на положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини першої статті 3 ЦПК України, усталені звичаї ділового обороту не можуть бути визначальними під час встановлення вимог до процесуальних документів. Стаття 7 ЦК України передбачає регулювання звичаєм ділового обороту тільки цивільних відносин, тобто матеріальних, а не процесуальних відносин;

- підпис є окремою самостійною вимогою, встановленою до апеляційної скарги, а не складовою її змісту;

- процесуально-правові наслідки у вигляді повернення відповідного процесуального документа (позову, апеляційної чи касаційної скарги) не повинні наставати за ті дії (бездіяльність), які не порушують будь-яких імперативних процесуально-правових норм;

- проставлення підпису в лівому верхньому куті титульної (першої) сторінки відповідного процесуального документа не має та не може мати процесуально-правовим наслідком кваліфікацію процесуального документа як непідписаного;

- місце розташування підпису заявника не в змозі змінити юридичну силу такого документу в контексті підтвердження виконання певної дії. Процесуальний закон імперативно визначає наявність підпису в документі безвідносно до місця його розміщення;

- поставлення намірів особи подати апеляційну скаргу під сумнів після сплати судового збору та фактичного направлення (подання) апеляційної скарги на адресу суду лише з підстав місця розташування підпису є абсолютно свавільним домінуванням уявної форми процесуальної дії над її реальним змістом;

- повернення апеляційної чи касаційної скарги або ж закриття апеляційного чи касаційного провадження через проставлення підпису в лівому верхньому куті титульної (першої) сторінки відповідного процесуального документа є порушенням права на судовий захист, яке згідно з частиною другою статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах надзвичайного чи воєнного стану. Це пов`язано з тим, що право на судовий захист є фундаментом сучасного конституційного ладу.

Мотиви передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

38. Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду керувалася таким.

39. Проаналізувавши норми частини другої статті 175, частини третьої статті 356, частини третьої статті 392 ЦПК України, об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла таких висновків:

- чинне цивільне процесуальне законодавство не містить вимог щодо місця розташування підпису в апеляційній скарзі або інших процесуальних документах;

- норми, які регулюють процесуальну форму, зокрема, встановлюють вимоги до форми та змісту відповідного процесуального документа (позову, апеляційної та касаційної скарги тощо), не повинні допуски такого тлумачення, результатом якого є «нові» формальні вимоги до процесуального документа;

- підстави для настання процесуально-правових наслідків у вигляді повернення відповідного процесуального документа (позову, апеляційної чи касаційної скарги) повинні бути визначені імперативно, вичерпно та не допускати розширювального тлумачення;

- процесуально-правові наслідки у вигляді повернення відповідного процесуального документа (позову, апеляційної чи касаційної скарги) не повинні наставати за ті дії (бездіяльність), які не порушують будь-яких імперативних процесуально-правових норм. Протилежний висновок свідчить про порушення принципу правової визначеності;

- проставлення підпису в лівому верхньому куті титульної (першої) сторінки відповідного процесуального документа не може мати процесуально-правовим наслідком непідписання відповідного процесуального документа;

- місце розташування підпису заявника не в змозі змінити юридичну силу такого документа в контексті підтвердження виконання певної дії. Процесуальний закон імперативно визначає наявність підпису в документі безвідносно до місця його розміщення.

40. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наголосила на необхідності розмежовувати такі конструкції, як «підписання», «наявність підпису» та «відсутність підпису», та вважає, що за своєю суттю процедура підписання документа має своїм наслідком те, що документ вважається підписаним, тобто таким, що містить підпис, незалежно від того, де такий підпис розміщений (на початку чи в кінці документа, перед чи після додатків до документа). Принциповим є наявність усіх елементів підпису, які дають змогу ідентифікувати автора, зокрема зазначення прізвища, імені, по батькові (повністю або скорочено) та графічного зображення власне підпису (парафу).

41. Переконує, що в разі наявності у документі підпису (незалежно від його текстуального розміщення в документі) неможливо стверджувати, що такий процесуальний документ не підписаний, та застосовувати процесуально-правові наслідки непідписання процесуального документа.

42. Стверджує, що повернення апеляційної чи касаційної скарги або ж закриття апеляційного чи касаційного провадження внаслідок проставлення підпису в лівому верхньому куті титульної (першої) сторінки відповідного процесуального документа очевидно є порушенням права на судовий захист, яке згідно із частиною другою статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах надзвичайного чи воєнного стану. Це пов`язано з тим, що право на судовий захист є фундаментом сучасного конституційного ладу.

43. Повертаючись до спірних правовідносин, об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду резюмувала, що неприйняття судом апеляційної скарги з підстав розміщення підпису особи, яка його подає, не під текстом самої скарги буде проявом надмірного формалізму, що порушує право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

44. З урахуванням наведеного вище об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що без відступу від висновку, викладеного в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 930/191/23 (провадження № 14-72цс24), вона позбавлена можливості ухвалити остаточне рішення у цій справі.

Позиція Великої Палати Верховного Суду

45. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про недоцільність розгляду цієї справи та необхідність повернення її об`єднаній палаті Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з таких підстав.

46. Стаття 8 Конституції України визначає, що вУкраїні визнається і діє принцип верховенства права (правовладдя).

47. Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя,

є незалежним та керується верховенством права.

48. Елементом верховенства права (правовладдя) є принцип правової визначеності, який, зокрема, визначає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

49. У розумінні пункту 4 частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики.

50. Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частини четвертої статті 263 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду і, зокрема, Великої Палати Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, і судді зобов`язані дотримуватися цих висновків.

51. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів [рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява № 28342/95]. Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи [рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви міста Люпені проти Румунії» (Lupeni greek catholic parish and others v. Romania), заява № 76943/11].

52. Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують, оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються [рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року у справі «Веренцов проти України», заява № 20372/11; рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2013 року у справі «Дель Ріо Прада проти Іспанії» (Del Rio Prada v. Spain), заява № 42750/09].

53. У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom), заява № 27238/95, ЄСПЛ наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

54. У решті справ ЄСПЛ також неодноразово зазначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках потреби та при обставинах істотного і непереборного характеру (рішення у справі «Проценко проти росії», заява № 13151/04, пункт 26); відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення «помилки, що має фундаментальне значення для судової системи» (рішення у справі «Сутяжник проти росії», заява № 8269/02, пункт 38).

55. У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що, визнаючи повноваження судді тлумачити закон, потрібно пам`ятати також і про обов`язок судді сприяти юридичній визначеності, яка гарантує передбачуваність змісту та застосування юридичних норм, сприяючи тим самим забезпеченню високоякісної судової системи (пункт 47).

56. Судді повинні послідовно застосовувати закон. Проте якщо суд вирішує відійти від попередньої практики, на це потрібно чітко вказувати в рішенні (пункт 49).

57. Єдність судової практики відіграє надважливу роль у забезпеченні однакового правозастосування в судочинстві, що сприяє правовій визначеності та передбачуваності у вирішенні спірних ситуацій для учасників справи.

58. В Україні завдання забезпечення єдності судової практики відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ЦПК України, інших процесуальних кодексів покладається на Верховний Суд.

59. Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду як постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду забезпечує, зокрема, у визначених законом випадках здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

60. Щоб гарантувати юридичну визначеність, Велика Палата Верховного Суду має відступати від своїх попередніх висновків лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання [постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 43-45), від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (пункт 41)].

61. Отже, Велика Палата Верховного Суду може відступати від своїх попередніх висновків лише за наявності для цього належних підстав. Такі підстави мають бути належно мотивовані не лише в постанові Великої Палати Верховного Суду за наслідками вирішення спору по суті, а й в ухвалі відповідного касаційного суду у складі Верховного Суду про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

62. Відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

63. В ухвалі від 11 вересня 2024 року у справі № 930/191/23 (провадження

№ 14-72цс24), від висновків якої вважає за необхідне відступити об`єднана палата Касаційного цивільного суду, Велика Палата Верховного Суду досліджувала питання про те, чи є належним виконанням вимог процесуального закону щодо підписання процесуального документа розташування рукописного підпису його автора перед текстом цього документа.

64. Цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду передала колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з існуванням у практиці касаційних судів у складі Верховного Суду різних підходів до вирішення питання щодо прийняття апеляційної або касаційної скарги, в якій немає підпису особи, яка її подала, під текстом касаційної скарги або під відміткою про додатки до неї.

65. Зазначену обставину колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду кваліфікувала як виключну правову проблему та, наголосивши на повноваженнях Великої Палати Верховного Суду, просила сформувати єдину правозастосовчу практику з описаного нею питання.

66. Велика Палата Верховного Суду, приймаючи справу до свого розгляду, дійшла переконання про обґрунтованість викладених колегією суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду мотивів передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та зауважила, що невирішення питання місця розташування підпису та надання можливості його розташування у будь-якому місці заяви призведе до зловживання учасниками процесу процесуальними правами.

67. Дослідивши питання призначення підпису та місця його розташування в письмовому документі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що підпис має бути розташований після основного тексту документа для підтвердження дійсного волевиявлення особи та згоди з його змістом.

68. Зауважила, що підпис ідентифікує автора і слугує для підтвердження того, що особа, яка його підписала, ознайомлена з документом і погоджується з його змістом. В юридичному сенсі підпис є підтвердженням певної дії, угоди чи зобов`язання і надає документу юридичну силу.

69. Звернула увагу на завдання цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України), а також на те, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

70. У продовження зазначеного Велика Палата Верховного Суду додала, що в цивільному судочинстві судовий процес ініціюється з метою вирішення правової проблеми, щодо розв`язання якої сторони не дійшли згоди. Цей процес є доволі формалізованим і детально визначеним законом, тому надання його учасникам під час реалізації їхніх процесуальних прав можливості вчиняти дії, які викликатимуть сумнів щодо їхніх правових наслідків, не відповідатиме завданню цивільного судочинства.

71. У підсумку Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що підписання документа перед його текстом, що зумовлено винятково невмотивованим власним бажанням заявника, а так само підписання процесуального документа у будь-якому іншому місці, але не наприкінці його та надання такому документу юридичної сили (статусу підписаного) не узгоджуватиметься із завданням цивільного судочинства, оскільки викликатиме сумніви щодо його правових наслідків та дійсних намірів автора такого звернення.

72. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила про необхідність врахування стандартів, які склалися в Україні, щодо ділового письма загалом.

73. Зауважила, що загальноприйнятою практикою є розташування підпису автора документа наприкінці тексту. Таке розташування підпису логічно завершує виклад думок автора та підтверджує його згоду з усім написаним вище; до того ж воно відповідає загальним правилам композиції тексту і сприяє його кращому сприйняттю. Відступ від цього стандарту може призвести до сумнівів у дійсності документа або його окремих частин.

74. Звернула увагу на те, що зміст ділового і процесуального письма так само підкоряється правилам правопису української мови: у процесуальному законі немає посилання на те, що письмо здійснюється зліва направо і згори донизу, проте є усталеним саме використання правил правопису української мови, що є обов`язковим за замовчуванням.

75. Погодилася з тим, що безпосередньо правила про те, що підписувати документ потрібно знизу, в правописі української мови немає. Водночас акцентувала на тому, що існує декілька непрямих вказівок та загальноприйнятих норм, які підтверджують доцільність такого розташування підпису:

- стандартна структура ділового листа передбачає, що підпис розташовується під основним текстом, після дати. Це правило стало загальноприйнятим і широко використовується у діловодстві;

- розташування підпису знизу сприяє кращому візуальному сприйняттю документа;

- розташування підпису наприкінці документа ускладнює його підробку, оскільки будь-які зміни, внесені після підписання, будуть краще помітними;

- слово «підпис» має зокрема такі значення: прізвище, ім`я, ініціали і т. ін., написані власноручно під текстом, малюнком, картиною і т. ін., як свідчення авторства або потвердження чого-небудь; напис, текст на чому-небудь, під чимсь (Словник української мови у двадцяти томах. - Том 13, 2022. - С. 66).

- якщо вдатися до аналізу слова «підпис», то воно містить префікс «під». Префікс - це морфема, яка приєднується до початку кореня слова і змінює його значення або утворює нове слово. Префікс «під» в українській мові, зокрема, надає словам значення, що вказує на розташування нижче, частковість, реалізацію чи виникнення в результаті дії. Натомість, слово «надпис», яке має спільний корінь, проте інші значення. Одним із значень є позначення тексту або графічного зображення, розташованого над іншими елементами або у верхній частині чогось.

76. Резюмуючи наведене, врахувавши інтереси всіх учасників справи (а не лише заявника) і проаналізувавши їх в розрізі завдання цивільного судочинства, Велика Палата Верховного Суду не віднайшла суттєвих аргументів на користь розміщення підпису в іншому місці, аніж під текстом документа. Натомість дійшла переконання, що хоча буквально у процесуальному законі немає формалізованої вимоги щодо місця розташування накладення підпису заявника [автора звернення], проте це випливає із його змісту і духу закону.

77. Що стосується справи, що переглядається, то об`єднана палата Касаційного цивільного суду, передаючи її на розгляд Великої Палати Верховного Суду, описує альтернативний підхід до вирішуваного питання [можливості підписання документа шляхом проставлення підпису в іншому місці, аніж під його текстом] та наполягає на його правильності. При цьому варто зауважити, що, формуючи єдину правозастосовну практику зі спірного питання, Велика Палата Верховного Суду у справі № 930/191/23 відступила від цього підходу на користь описаного вище та навела відповідне обґрунтування.

78. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що з часу постановлення нею 11 вересня 2024 року ухвали у справі № 930/191/23 немає підстав стверджувати, що відбулася зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості.

79. Таких доводів не навела й об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, яка у своїй ухвалі навела аргументи щодо доцільності обрання альтернативного підходу до вирішення спірного питання та зазначила про свою незгоду зі сформованою Великою Палатою Верховного Суду позицією, однак необхідність відступу від цієї позиції не мотивувала тими обставинами, які є достатньою підставою для відступу від принципу правової визначеності.

80. Якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, а також якщо дійде висновку про недоцільність розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, зокрема через відсутність виключної правової проблеми, наявність висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду, або якщо Великою Палатою Верховного Суду вже висловлена правова позиція щодо юрисдикції спору у подібних правовідносинах, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала.

81. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати (частина шоста статті 404 ЦПК України).

82. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про недоцільність розгляду цієї справи та необхідність повернення її об`єднаній палаті Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для розгляду на підставі частини шостої статті 404 ЦПК України.

Керуючись статтями 402-404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Справу № 930/771/23 за позовом ОСОБА_1 до Немирівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 серпня 2023 року та ухвалу цього суду від 14 вересня 2023 року - повернути об`єднаній палаті Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

2. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. Ю. Мартєв

Судді О. О. Банасько О. В. Кривенда

О. Л. Булейко К. М. Пільков

Ю. Л. Власов С. О. Погрібний

І. А. Воробйова О. В. Ступак

М. І. Гриців І. В. Ткач

О. А. Губська О. С. Ткачук

Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич

Л. Ю. Кишакевич Є. А. Усенко

В. В. Король Н. В. Шевцова