КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 357/5417/23

номер провадження 22-ц/824/2305/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача Чернобай О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2024 року /суддя Бондаренко О.В./

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання ліцензійного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

09.05.2023 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним Ліцензійний договір №1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 р., який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2024 року позов задоволено. Визнано недійсним Ліцензійний договір №1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12 жовтня 2015 року, який нібито укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн./т. 2 а.с. 163-174/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що спірний ліцензійний договір є за своєю природою виключною ліцензією, право на використання позначення «Степ Агро» має тільки ПФ «Степаненко і К», сам власник такого знаку ОСОБА_4 такого права не має, а отже його права не порушені. ПФ «Степаненко і К» з позовом до суду не зверталась, клопотання про залучення фірми відхилено судом. Отже, судом не застосовано ст. 108 ЦК України. Також судом помилково застосовано законодавство щодо промислових зразків, оскільки справа стосується передачі торгівельної марки. Також безпідставно відхилено клопотання про призначення повторної експертизи. Так, суду було надано висновки КНІСЕ у господарській справі №911/974/20 та клопотання про витребування з вказаних матеріалів оригіналів документів, що містять підпис ОСОБА_4 , яке відхилено судом без мотивування. Натомість судом приєднані документи, надані ОСОБА_4 , оформлені від його фірми ним самим, що викликають сумніви в їх достовірності. Також вказував, що судом першої інстанції безпідставно відхилено висновок, наданий стороною відповідача від 27.07.2023 р. №15/23, що повністю спростовував доводи позову. Відхилено також і клопотання про вибір експертної установи, яка була обрана на вимогу позивача. Наголошував, що висновок, яким обґрунтовується рішення суду від 04.12.2013 р. не є належним доказом у справі, оскільки не було досліджено наданого позивачем ліцензійного договору від 13.10.2015 р., який він вважає дійсним. Не вказано експертом і обґрунтувань щодо підбору для порівняння зразків почерку і підпису, не всі зразки досліджені. Оскільки висновок експерта викликає обґрунтовані сумніви в його правильності та суперечить іншим матеріалам справи, просив в апеляційному суді призначити повторну експертизу, долучивши оригінали матеріалів з господарської справи, які були отримані після ухвалення судом рішення.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказував, що під час укладення договору було порушено безпосередньо права позивача, а не фірми, договір він не підписував, що встановлено висновком експерта. Ст. 108 ЦК України щодо перетворення юридичної особи - зміни організаційної форми, не підлягає застосуванню, спір виник між двома фізичними особами. Оригінали документів у господарській справі мали бути повернуті відповідачу, а не надані до суду для розгляду іншої справи. Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок експертизи, наданий відповідачем, оскільки ТОВ «Центр судових експертиз «Норма» відноситься до приватних експертних установ, у висновку не вказано чи досліджувались оригінали, відсутні дані щодо кваліфікації експерта і сам висновок містить протиріччя. Щодо матеріалів, отриманих з господарської справи, заперечував щодо їх долучення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача і відповідача, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 12.10.2015 р. між ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є власником свідоцтва України від 12.10.2015 №204750 на торгівельну марку «СТЕП-АГРО» - ліцензіар) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який бажає отримати на умовах цього договору дозвіл у вигляді виключної ліцензії на використання торгівельної марки, на яку було видано свідоцтво - ліцензіат) було укладено Ліцензійний договір №1/15 про передачу прав на використання торговельної марки, відповідно до умов якого ліцензіар надає ліцензіату за винагороду на термін дії цього договору виключну ліцензію на використання Торговельної марки щодо усіх товарів і послуг, зазначені у свідоцтві за відповідним класом МКТП. (а.с. 11-12, 14-15, 17-20, 29, 149)

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що він ніколи не підписував вищевказаний ліцензійний договір та додаток №2 до нього, а також не знав про їх існування. Зазначає, що підписи, які виконано в договорі та додатку № 2 від його імені, йому не належать і ним не виконувалися, відповідно він ніколи не передавав відповідачу право на використання торговельної марки « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в тому числі - і за ліцензійним договором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. 202 ЦК України про те, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Представник відповідача, адвокат Чернобай О.В., заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що двома експертизами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (копії яких додані до справи) було підтверджено факт підписання позивачем договорів. Крім того, на надуманість позовних вимог також вказує той факт, що ні в позовній заяві ні в інших документах позивач не наводить переконливих аргументів і доказів того, що він як власник торговельної марки, захищеною свідоцтвом №204750, не міг або не бажав надати право на її використання своєму брату - ОСОБА_2 та надав до суду висновок експерта № 15/23 за результатами проведення почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 357/5417/23 за заявою директора АБ «Чернобай та Партнери» Чернобая О.В. від 27.07.2023. А також, зазначив, що ліцензійний договір укладено між сторонами у належній формі, тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Так, з висновку експерта № 15/23 за результатами проведення - почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 357/5417/23 за заявою директора АБ «Чернобай та Партнери» Чернобая О.В. від 27.07.2023 (Т. 1 а.с. 153-161), вбачається, що ТОВ «Центр судових експертиз «Норма» було проведено почеркознавчу експертизу та надано висновок, згідно якого підпис від імені ОСОБА_4 , що міститься у графі: «Лецензіар», нижче реквізитів у Ліцензійному договорі № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 12 жовтня 2015 року та підпис від імені ОСОБА_4 , що міститься у графі: «Лецензіар» у Додатку № 2 до Ліцензійного договору № 1/15 з назвою: «РОЗМІР, ПОРЯДОК ТА СТРОКИ ВИПЛАТИ ВИНАГОРОДИ за використання Торговельної марки» від 12 жовтня 2015 року, датований 12 жовтня 2015 року, виконані самим ОСОБА_4 ».

Суд першої інстанції вірно відхилив зазначений висновок експерта, як неналежний та недостовірний доказ, посилаючись на документи, що були надані на дослідження.

Доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє, зокрема і з підстав того, що на дослідження експерту надавався сумнівний матеріал із великою розбіжністю по датам.

Так, відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Інструкція) та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом МЮУ від 08.10.98 № 53/5, об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Для проведення досліджень надаються експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття провадження у справі і не пов`язані з її обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи.

Вільні зразки по змозі повинні відповідати об`єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням.

Водночас, документи, надані на дослідження датовані з 2017 року по 2020 рік, тобто більше ніж за спливом двох років, після укладення ліцензійного договору. /а.с. 154/

Щодо експериментальних зразків, то вони відбираються у два етапи. На першому етапі особа, почерк якої підлягає ідентифікації, виконує текст за тематикою, близькою до досліджувального об`єкта, у звичних умовах (сидячи за столом, із звичним приладдям письма, при денному освітленні). На другому етапі зразки відбираються під диктовку тексту, аналогічного за змістом тому, що досліджується, або спеціально складеного тексту, який містить фрази, слова і цифри, узяті з рукописного тексту, що досліджується. На цьому етапі зразки відбираються в умовах, що максимально наближаються до тих, у яких виконувався рукописний текст, що досліджується, тобто в тій самій позі (лежачи, стоячи тощо), таким самим приладдям письма та на папері того самого виду (за розміром, лінуванням, характером поверхні тощо), що й документ, який досліджується. Якщо буде помічено, що той, хто пише, намагається змінити свій почерк, темп диктовки слід прискорити.

У разі коли тексти, що досліджуються, і особливо підписи виконувались на бланках (касові ордери, квитанції, поштові перекази, платіжні відомості тощо), експериментальні зразки слід відбирати на таких самих бланках або на папері, що розграфлений відповідно до бланка.

Ряд вимог, передбачених до відібрання зразків, передбачено Науково-методичними рекомендаціями.

Отже, якщо враховувати, що експертиза була проведена на замовлення представника відповідача, при цьому позивач стверджує, що не надавав на таке дослідження ані документів, ані зразків підпису, апеляційний суд ставить під сумнів досліджувальний матеріал.

Водночас, з метою з`ясування обставин справи та на виконання вимог ст. 103 ЦПК України, суд першої інстанції за клопотанням позивача призначив комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизу, проведення якої було доручив експертам Київському науково-дослідному експертно - криміналістичному центру МВС України, з метою встановлення чи спростування факту вчинення підпису позивачем на Ліцензійному договорі № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 та у Додатку № 2 до Ліцензійного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

З висновку експерта Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України Світлани Мендрини №КСЕ-19/111-23/58597 від 04.12.2023 (Т. 2 а.с. 2-7), вбачається, що експерти надали відповіді на поставлені запитання, а саме: підпис від імені ОСОБА_4 у Ліцензійному договорі № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 та у Додатку № 2 до Ліцензійного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , на сторінці 3 в рядку « ОСОБА_4 » виконано не ОСОБА_4 , а іншою особою, з ретельним наслідуванням його підпису та підпис від імені ОСОБА_4 на сторінці 3 в рядку « ОСОБА_4 » у Ліцензійному договорі № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 та у Додатку № 2 до Ліцензійного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , нанесений рукописним засобом, за допомогою пишучого приладу, ознак застосування технічних засобів і попередньої технічної підготовки не виявлено. Всі інші питання не вирішувались у зв`язку з відсутністю у Київському НДЕКЦ МВС України судових експертів, відсутністю науково-обґрунтованої та апробованої методики.

Заперечення проти вказаного висновку судом першої інстанції обґрунтовано відхилені, оскільки відповідач, будь-яких інших належних та допустимих доказів, які спростували б висновок експерта №КСЕ-19/111-23/58597 від 04.12.2023 та підтвердили, що Ліцензійний договір № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 та Додаток № 2 до Ліцензійного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , підписаний саме ОСОБА_4 , до суду не надав.

Також, на виконання клопотання представника відповідача, відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 72 ЦПК України, було допитано експерта - Світлану Мендрину (судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України), щодо висновку експерта №КСЕ-19/111-23/58597 від 04.12.2023.

Експерт Мендрина Світлана ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) даючи відповіді на поставлені питання в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що працює заступником завідуючого відділу почеркознавчих досліджень, технічного дослідження документів та обліку, має стаж роботи з 2001 року. В процесі проведення вказаної експертизи досліджуються всі зразки підпису, а ілюстративна таблиця, на якій показано три зразки підпису позивача, складається для кращого сприйняття висновку та є додатком до висновку експерта. У висновку є опис і вказано про порівняння усіх зразків підпису (а.с. 5-6 висновку). На зображеннях 11-12 показано дослідження підписів позивача у Ліцензійному договорі та додатку №2 до нього, зображення 13, 14 це є збільшені зображення підписів з наданих на дослідження вільних зразків. Вона досліджувала усі підписи, а ілюстративна таблиця наведена сторонам для зразка. Оригінал ліцензійного договору від 13.10.2015 - цей документ досліджувався в іншій справі, тому він не був вказаний як зразок.

Отже, оцінюючи висновок експерта №КСЕ-19/111-23/58597 від 04.12.2023, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що він не викликає сумнівів у його повноті, а неясності, які виникли у сторони відповідача, були усунуті шляхом допиту експерта у судовому засіданні, експертиза була проведена відповідною експертною установою за ухвалою суду, постановленою на задоволення клопотання позивача, яка набрала законної сили, для проведення експертизи експертам було надано матеріали даної цивільної справи, зібрані експериментальні та вільні зразки підпису та почерку позивача та під час проведення експертизи експерти використовували усі надані матеріали.

Доводи апеляційної скарги щодо призначення повторної експертизи, апеляційний суд відхиляє, оскільки апелянтом не зазначено обґрунтованих підстав для проведення такої експертизи, зокрема не вказано на можливі розбіжності висновку з матеріалами справи, в чому саме та в яких саме документах вони наявні і можуть бути усунуті лише призначенням повторної експертизи. Апелянт не зазначає, які саме документи, прийняті судом першої інстанції не є належними для експертизи, не просить їх не брати до уваги. Водночас, експерт також не заявляла щодо недостатності або неповноти досліджуваного матеріалу, наданого на експертизу.

Отже, такі доводи апеляційної скарги як сумніви у правильності висновку, не можуть бути підставою для призначення повторної експертизи, клопотання про яку апеляційний суд відхиляє.

Також відхиляються і доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково застосовано законодавство щодо промислових зразків, оскільки справа стосується передачі торгівельної марки, з огляду на те, що вони не мають правового значення у справі, оскільки договір визнано недійсним з підстав неналежності підпису ОСОБА_4 .

Не приймає до уваги апеляційний суд і доводи апеляційної скарги щодо відсутності порушених прав ОСОБА_4 , оскільки саме Ліцензійний договір №1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 р., який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був першочерговим, спір стосується фізичних осіб і на момент передачі права воно належало ОСОБА_4 .

Тому, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про задоволення позовних вимог щодо визнання ліцензійного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 недійсним, оскільки встановлено відсутність волевиявлення позивача на укладання спірного правочину, а відповідачем не спростовано вказані позивачем обставини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: