КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 755/4939/24

номер провадження №22-ц/824/4042/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року /суддя Ковалевська Л.М./

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 6556177 в розмірі 25 305,00 грн. та судовий збір в сумі 3 028,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6556177 від 16 березня 2023 в розмірі 25 305 грн, судовий збір в сумі 3 028,00 грн. /а.с. 49-51/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, відмовивши у позові.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідач має посвідчення учасника бойових дій, перебуває на військовій службі в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 (полк « ІНФОРМАЦІЯ_1 »). Судом першої інстанції порушено норми матеріального права, зокрема, ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказував, що військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а також військовозобов`язаних, які призвані під час мобілізації на військову службу, з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду звільнено від нарахування: штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності; штрафних санкцій, пені перед банками по кредитах, іпотеках тощо; процентів за користування кредитом. Також вказував, що суду не було надано доказів на підтвердження того, що позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Звертав увагу апеляційного суду на те, що кредитний договір укладено строком на 15 днів з 16.03.2023 року, дата повернення кредиту 31.03.2023 року. При цьому, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів. Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 31.03.2023 року, після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таких вимог позивачем не заявлено. Також вказував, що апелянтом за подання апеляційної скарги на рішення суду було сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн, який підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та витрати на правову допомогу у розмірі 6700 грн.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Котишин І.Б. звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність її доводів. Вказувала, що нарахування процентів за кредитним договором №6556177 від 16.03.2023 року припинилося 26.06.2023 року, тобто майже за рік до подання позовної заяви. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не отримувало доказів підтвердження того, що відповідач вступив на військову службу до чи під час нарахування вказаних відсотків. На підтвердження прав вимоги позивачем надані договори про перехід такого права. Щодо строків нарахування процентів, наголошувала, що таке нарахування передбачене укладеним договором. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 31.03.2023 р. (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 29.06.2023 року (дата остаточного погашення заборгованості, пп. 1.3.1, 1.3.2 Договору). Згідно п. 1.4 Договору, позичальник має повернути кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 31.03.2023 р. (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 29.06.2023 р.(останнього дня строку кредитування). Також вказувала, що витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, нерозумними, а також не доведеними. Сума у 6 700,00 грн є завищеною та належним чином не обґрунтованою, що суперечить принципу розподілу судових витрат та критерію розумної необхідності таких витрат.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню, з частковим задоволенням позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 16.03.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6556177 з використанням одноразового ідентифікатора V92419, шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника.

Згідно п. 1.2.- 1.4 Договору про споживчий кредит № 6556177 (індивідуальна частина) відповідно до якого банком відповідачу було надано кредит в сумі 7000,00 грн., з фіксованою процентною ставкою 0,10% за кожен день користування та комісією за надання кредиту 5,00% одноразово. Строком на 15 днів з 16.03.2023 року і дата поверення кредиту 31.03.2023 року.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 7 000,00 грн. В той же час, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу з повідомленням про відступлення права вимоги та погашення заборгованості, яка залишилась відповідачем без відповіді.

26 червня 2023 року між ТОВ «Мілоан», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як фактором, укладено договір факторингу № 99-МЛ.

Відповідно до п. 1.1, 2.2 договору факторингу, на умовах встановлених Договором, кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитним Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля заборгованості та відповідно вказаних у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників неналежного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

Згідно Реєстру прав вимоги № 99-МЛ від 26 червня 2023 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 6556177 від 16.03.2023 укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 25 305,00 грн.

Відповідно до повідомлення - вимоги від 06.12.2023 року за вих. № 22832548 по кредитному договору боржнику повідомлено, у зв`язку з невиконанням божником зобов`язань по договору № 6556177 від 16.03.2023 року ТОВ «Мілоан» відступило права вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», який повинен був сплатити заборгованість у розмірі 25 305,00 грн., яка залишилась відповідачем без відповіді.

Таким чином, станом на день відступлення права вимоги заборгованість ОСОБА_1 становить 25 305,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ст. 1054 ЦК України про те, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Судом першої інстанції встановлено при розгляді справи, що відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Однак з таким висновком суду у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, судова повістка, направлена на адресу відповідача повернулась за закінченням терміну зберігання, судом першої інстанції ухвалено рішення у порядку письмового провадження.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідачем надані дані щодо того, що він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій /а.с. 69 посвідчення від 23.02.2023 р./, а з 29.03.2024 р. проходить військову службу за призовом. /а.с. 74/

Відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Так, дійсно, укладаючи кредитний договір, позичальник підтверджує, що він не є військовослужбовцем, якому відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом не нараховуються /а.с. 9/, в анкеті вказує, що він студент /а.с. 14/, водночас, вказані обставини не можуть слугувати підставою для незастосування відносно позичальника прямої норми закону, що не може бути проігноровано судом.

Вказана суперечлива поведінка позичальника може бути підставою для іншого виду відповідальності, водночас, від сплати процентів він звільнений в силу вимог закону, що не може бути проігноровано апеляційним судом.

З урахуванням встановлених обставин справи, стягненню підлягає сума виданого кредиту у розмірі 7000 грн та комісія на надання кредиту у розмірі 350 грн, отже, загальна сума стягнення заборгованості становить 7350 грн.

Доводи апеляційної скарги, щодо того, що позивачем не надано доказів підтвердження того, що ТОВ «Фінансова Компанія набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №6556177 від 16.03.2023 року, апеляційним судом відхиляються.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження наявності у ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №6556177 від 16.03.2023 було надано копію Договору про відступлення прав вимоги №99-МЛ від 26.06.2023 року, копію витягу з Реєстру прав вимог від 26.06.2023 року до Договору про відступлення прав вимоги №99-МЛ від 26.06.2023 року, копію платіжної інструкції про оплату купівельної ціни до Договору про відступлення прав вимоги №99-МЛ від 26.06.2023 року та копію Акту приймання-передачі Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги №99-МЛ від 26.06.2023 року.

Відхиляються апеляційним судом і доводи апеляційної скарги щодо відсутності права нарахування відсотків після закінчення дії договору, оскільки підставою для відмови у стягненні є ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. В суді першої інстанції позивачем сплачено 3028 грн, позов задоволено на 29 %, отже, з відповідача за розгляд судом першої інстанції підлягає стягненню 878, 12 грн. З вимог апеляційної скарги задоволено 71 %, водночас, апелянта за п. 12, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору в силу вимог закону, отже з позивача на користь держави підлягає стягненню, з урахуванням ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» 2 579, 58 грн.

Щодо витрат на правову допомогу, заявлених представником апелянта у розмірі 6700 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Представник позивача вказувала, що витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, нерозумними, а також не доведеними. Сума у 6 700,00 грн є завищеною та належним чином не обґрунтованою, що суперечить принципу розподілу судових витрат та критерію розумної необхідності таких витрат.

Апеляційний суд, визначаючи питання відшкодування витрат на правову допомогу вказує на те, що укладаючи кредитний договір, позичальник підтверджує, що він не є військовослужбовцем, якому відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом не нараховуються /а.с. 9/, в анкеті вказує, що він студент /а.с. 14/. Кредитодавець не отримував від позичальника жодних документів на підтвердження наявності пільг, апеляційну скаргу задоволено саме в частині відмови у стягненні відсотків, оскільки відповідач звільнений від їх сплати в порядку вимог закону. З урахуванням якості апеляційної скарги, зокрема, вказівкою на іншу особу в апеляційній скарзі, вимоги про стягнення судового збору, який не було сплачено апелянтом, суперечливу поведінку позичальника і пропорційність задоволених вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновків про стягнення 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року - скасувати.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6556177 від 16 березня 2023 в розмірі 7350 грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6556177 від 16 березня 2023 в розмірі 878, 12 грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь держави 2 579, 58 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 1000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу.

Дані сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , адреса місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1 корп. 28, 3й поверх.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: