Номер провадження: 22-ц/813/1191/25
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Одеській області, про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 202023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції України в Одеській області (- далі ГУ НПУ в Одеській області) про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що його притягнуто до кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України. Кримінальне провадження №0000386 від 15 січня 2018 року знаходиться на розгляді Приморського районного суду м. Одеси з 21 лютого 2018 року (справа №522/3063/18).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2022 року у справі №522/3063/18 (провадження №1-кс/522/2374/22) встановлені наступні обставини щодо майна, яке належало ОСОБА_1 на момент його затримання.

15 січня 2018 року біля 17.00 годині на узбіччі вулиці біля будинку АДРЕСА_1 співробітниками УПП в Одеській області на чолі з Начальником управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області полковником ОСОБА_2 у ОСОБА_1 було вилучено пістолет для відстрілу набоїв травматичної дії «Форт-12Р» 45 калібру та дозвіл на носіння та зберігання зброї. Жодних документів на тимчасове вилучення майна ОСОБА_1 складено не було.

ОСОБА_1 було затримано та доставлено до Приморського ВП.

Відповідно до протоколу затримання у ОСОБА_1 було вилучено магазин для набоїв без маркування, металевий, чорного кольору, набої у кількості 8 штук з маркуванням «45 RUBBER», бронежилет чорного кольору.

Клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в період з 15.01.2018 по теперішній час в порядку, передбаченому ст. 171 КПК України не подавалось.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2022 року зобов`язано уповноважених осіб СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області негайно повернути ОСОБА_1 майно, вилучене 15.01.2018, а саме: пістолет для відстрілу набоїв травматичної дії «Форт-12Р» 45 калібру та дозвіл на носіння та зберігання зброї; магазин для набоїв без маркування, металевий, чорного кольору; набої у кількості 8 штук з маркуванням «45 RUBBER»; бронежилет чорного кольору в рамках кримінального провадження №0012383 від 15.01.2018.

Ухвалу суду було направлено для виконання до ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області 12.01.2023, про що свідчить відмітка канцелярії на супровідному листі.

Листом №60.2-Л-53 від 24.01.2023 за підписом начальника СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було повідомлено, що слідчий ОСОБА_3 , яка направляла обвинувальний акт до суду в СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області вже не працює. Також було зазначено, що «з часу реєстрації кримінального провадження №0012383 від 15.01.2018 співробітниками слідчого відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області не надавались до кімнати зберігання речових доказів відділу: пістолет для відстрілу набоїв травматичної дії «Форт-12Р» 45 калібру та дозвіл на носіння та зберігання зброї; магазин для набоїв без маркування, металевий, чорного кольору; набої у кількості 8 штук з маркуванням «45 RUBBER»; бронежилет чорного кольору».

Таким чином, внаслідок невиконання уповноваженими особами Приморського ВП (зараз ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області) своїх прямо передбачених законом, обов`язків щодо забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна, це майно було втрачено, внаслідок чого ОСОБА_1 заподіяно матеріальну шкоду. Таким чином, ОСОБА_1 заподіяно шкоду незаконною бездіяльністю органів досудового розслідування. Вартість пістолету для відстрілу набоїв травматичної дії «Форт-12Р» 45 калібру складає 31 602 грн. Вартість магазину для пістолету «Форт-12Р» 45 калібру складає 1 120 грн. Вартість одного набою травматичної дії калібру 45-мм складає 26,40 грн. Бронежилет це чохол, до якого вставлені бронепластини. Без бронепластин такий виріб не є бронежилетом, а є лише чохлом. Отже, оскільки в протоколі затримання, як встановлено судом в ухвалі, було зазначено про вилучення у ОСОБА_1 саме бронежилету, а в ухвалі суду вказано про необхідність повернення бронежилету, то, відповідно, шкода, спричинена ОСОБА_1 втратою бронежилету складається з вартості як чохла так і бронепластин. Вартість чохла, до якого вставляють бронепластини складає 2 000 грн. Всього бронепластин в бронежилеті було дві. Вартість однієї пластини для бронежилету складає 14 500 грн. Таким чином, загальна сума заподіяної ОСОБА_1 шкоди складається із вартості втраченого правоохоронними органами майна ОСОБА_1 , а саме: вартості пістолету в сумі 31 602 грн; вартості магазину для пістолету в сумі 1 120 грн; вартості 8 набоїв в сумі 211,2 грн (26,4*8=211,2), вартості двох пластин до бронежилету в сумі 29 000 грн (14 500*2=29 000) та вартості бронежилету в сумі 2 000 грн, а всього 63 933,20 грн (31 602+1120+211,2+29 000+2000=63 933,2).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Одеській області, про відшкодування шкоди, - задоволено.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції України в Одеській області на користь ОСОБА_1 63 933,20 грн.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, представник Головного управління Національної поліції в Одеській області звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного та положень ч. 1 ст. 274, ч. 1 ст. 368, 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги та стягуючи з Головного управління Національної поліції України в Одеській області на користь ОСОБА_1 кошти в рахунок відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що заподіяна ОСОБА_1 шкода має бути відшкодована винною особою на загальних підставах, а не за рахунок держави, при цьому відшкодування шкоди на загальних підставах має бути здійснено з урахуванням саме положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Особи, які вилучали у ОСОБА_1 належне йому майно та не забезпечили схоронність тимчасово вилученого майна відповідно до вимог законодавства, виконували свої службові обов`язки працівників поліції, отже відповідати за шкоду, яку спричинено їх діями має юридична особа, в якій вони несли службу. Оскільки юридичною особою є лише Головне управління Національної поліції України в Одеській області, відділи поліції не є юридичними особами, то саме воно є належним відповідачем у справі.

Однак колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки вони зроблені із невірним тлумаченням положень чинного матеріального права, та без врахування практики Верхового Суду.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Дії (бездіяльність) Головне управління Національної поліції України в Одеській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Таким чином, особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом в даній справі є Головне управління Національної поліції України в Одеській області, як особа, відповідальна за збереження та повернення тимчасового вилученого майна.

Тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заподіяна ОСОБА_1 шкода має бути відшкодована винною особою на загальних підставах, а не за рахунок держави, при цьому відшкодування шкоди на загальних підставах має бути здійснено з урахуванням положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, у зв`язку із чим рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2024 року підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до протоколу затримання, особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_1 затримали 15 січня 2018 року о 20 годині 40 хвилин в приміщенні Приморського ВП в кабінеті №79. Ст. о/у ВКП Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області капітан поліції Мазуренко К.В., на підставі ч. 3 ст. 208 УПУ України, із дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 КПК України, у присутності понятих, здійснив обшук затриманої особи ОСОБА_1 , під час якого було виявлено та вилучено: магазин для набоїв без маркування, металевий, чорного кольору; набої у кількості 8 штук з маркуванням «45 RUBBER»; бронежилет чорного кольору. Протокол склав слідчий СВ Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області Садовська Ю.О. (а.с. 90).

Згідно рапорту інспектора роти №3 батальйону №3 УПП в Одеській області лейтенанта поліції Меланюка В.А. від 15.01.2018 на ім`я начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майора поліції Остроглядова О.І.: «начальник управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області полковник поліції Іщенко І.В. спілкувався з ОСОБА_1 та тримав в руках предмет, схожий на пістолет і дозвіл на носіння зброї, які ОСОБА_2 надав для огляду ОСОБА_1 .. Оглянувши предмет, схожий на пістолет начальник управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області полковник поліції Іщенко І.В. зазначив, що вказаний предмет має явні ознаки переробки, у зв`язку з чим буде вилучений для проведення в подальшому відповідної експертизи» (а.с. 91).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2022 року (справа №522/3063/18, провадження №1-кс/522/2374/22) задоволено клопотання ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 про повернення тимчасово вилученого майна.

Зобов`язано уповноважених осіб СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області негайно повернути ОСОБА_1 майно, вилучене 15.01.2018, а саме: пістолет для відстрілу набоїв травматичної дії «Форт-12Р» 45 калібру та дозвіл на носіння та зберігання зброї; магазин для набоїв без маркування, металевий, чорного кольору; набої у кількості 8 штук з маркуванням «45 RUBBER»; бронежилет чорного кольору в рамках кримінального провадження №0012383 від 15.01.2018 (а.с. 20-22).

Копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2022 року та лист адвоката Казарновського О.Л. в інтересах ОСОБА_1 про негайне виконання вимог зазначеної ухвали суду ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області отримало 12.01.2023, про що свідчить штамб вхідної кореспонденції (а.с. 19).

Листом №60.2-Л-53 від 24.01.2023 за підписом начальника СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області адвоката Казарновського О.Л. було повідомлено про те, що слідчий Садовська Ю.О., яка направляла обвинувальний акт до суду в СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області вже не працює. Також було зазначено, що з часу реєстрації кримінального провадження №0012383 від 15.01.2018 співробітниками слідчого відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області не надавались до кімнати зберігання речових доказів відділу: пістолет для відстрілу набоїв травматичної дії «Форт-12Р» 45 калібру та дозвіл на носіння та зберігання зброї; магазин для набоїв без маркування, металевий, чорного кольору; набої у кількості 8 штук з маркуванням «45 RUBBER»; бронежилет чорного кольору» (а.с. 18).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України №475/97 від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до Закону України «Про національну поліцію» національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Приписами статті 7 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією України і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Статтею 8 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не може бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Відповідно до частини сімнадцятої статті 3 КПК України - слідчий - службова особі органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за дотриманням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно частини другої, четвертої статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

Обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, визначений частиною четвертою статті 168 КПК України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі Порядок).

Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку).

На підставі вищевикладений обставин, враховуючи, що згідно протоколу затримання, особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.01.2018, посадовими особами СВ Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області в ОСОБА_1 було вилучено нележане йому майно, та таке майно необґрунтовано не було повернуто позивачу на виконання вимог ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2022 року про повернення тимчасово вилученого майна, колегія суддів приходить до висновку, що саме держава має обов`язок відшкодувати позивачу завдану йому майнову шкоду.

В апеляційній скарзі вказано, матеріали справи не містять будь якого процесуального документу, щоб підтверджував факт вилучення у позивача пістолету « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та дозволу на носіння, зберігання та використання зброї, з чого вбачається таке майно не вилучалося в ОСОБА_1 працівниками ГУНП в Одеській області в даній кримінальній справі.

Щодо даних тверджень апеляційний суд зазначає наступне.

Так, згідно рапорту від 15.01.2018 інспектора роти №3 батальйону №3 УПП в Одеській області Меланюка В.А. на адресу начальника Приморського ВП в м.Одесі ГУНП України в Одеській області, з якого вбачається, що останній 15.01.2018 о 08:00 в складі патруля № «Благо-351», заступив на чергування по охороні публічного порядку в м. Одесі спільно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 15.01.2018 близько 16.00 години, знаходячись на патрулюванні в районі залізничного вокзалу м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Привокзальна площа, 2, екіпаж отримав від чергового повідомлення про необхідність надання допомоги екіпажу «Благо -305», який знаходився за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 17. Отримавши інформацію, даний екіпаж направився за вказаною адресою. По прибутті близько 16 години 15 хвилин екіпаж «Благо-351» поїхав за викликом Успенська, 17. Неподалік Генерального консульства Республіки Польша в м. Одесі, а саме: м. Одеса вул. Успенська, 4, ними було виявлено групу невідомих осіб у кількості близько 25-30 чоловік, деякі з яких були одягнені у балаклави. В цей момент протиправних дій не відбувалось. Оскільки відбувалось скупчення людей, тому було прийнято рішення залишатися та слідкувати за дотриманням громадського порядку. З метою недопущення порушення громадського порядку додатково залучено три екіпажи поліції. На місце прибули начальники Управління поліції ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .. Приблизно 16 годині 50 хвилин, екіпаж «Благо-351» знаходився за вищевказаною адресою. Начальник управління ОСОБА_2 з працівниками поліції, направилися в сторону натовпу. У зв`язку з тим, що кількість людей переважала за кількість працівників поліції, ними було прийнято рішення підійти на допомогу. Коли вони підійшли, то побачили, як ОСОБА_2 спілкувався з ОСОБА_1 , тримав в руках предмет, схожий на пістолет, і дозвіл на носіння зброї, які ОСОБА_2 надав для огляду ОСОБА_1 . Оглянувши предмет, схожий на пістолет, ОСОБА_2 зазначив, що вказаний пістолет має явні ознаки переробки, у зв`язку з чим буде вилучений для проведення в подальшому відповідної експертизи. Після чого ОСОБА_1 почав поводити себе агресивно, висловлюватись нецензурною лайкою, та почав штовхатися та наносити удари руками в область грудної клітини начальнику Управління превентивної діяльності ГУНП в Одеської області ОСОБА_2 , продовжував його штовхати та хапав його за формений одяг. Зусиллями працівників поліції було затримано ОСОБА_1 , якого посадили до службового автомобіля. Після цього він за наказом командира роти пішов за службовим автомобілем та коли під`їхав, то двох невідомих затриманих посадили до автомобіля. Після цього він із затриманими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 направився до Приморського ВП (а.с. 91).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2022 року (справа №522/3063/18, провадження №1-кс/522/2374/22) задоволено клопотання ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 про повернення тимчасово вилученого майна.

Зобов`язано уповноважених осіб СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області негайно повернути ОСОБА_1 майно, вилучене 15.01.2018, а саме: пістолет для відстрілу набоїв травматичної дії «Форт-12Р» 45 калібру та дозвіл на носіння та зберігання зброї; магазин для набоїв без маркування, металевий, чорного кольору; набої у кількості 8 штук з маркуванням «45 RUBBER»; бронежилет чорного кольору в рамках кримінального провадження №0012383 від 15.01.2018.

Під час розгляду судом клопотання ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 про повернення тимчасово вилученого майна, судом було встановлено, що 15.01.2018 приблизно о 17 год 00 хв на узбіччі вулиці біля будинку АДРЕСА_1 співробітниками УПП в Одеській області було вилучено пістолет для відстрілу набоїв травматичної дії «Форт-12Р» 45 калібру та дозвіл на носіння та зберігання зброї. Жодних документів складено не було.

ОСОБА_1 було затримано та доставлено до ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області. Згідно протоколу затримання, у ОСОБА_1 при обшуку було виявлено та вилучено магазин для набоїв без маркування, металевий, чорного кольору, набої у кількості 8 штук з маркуванням «45 RUBBER», бронежилет чорного кольору.

Клопотання про накладення арешту на вилучене майно в порядку, передбаченому ст. 171 КПК України, прокурором або слідчим за погодженням з прокурором в період з 15.01.2018 по теперішній час до суду не подавалося. Майно, яке було вилучено, досі має статус тимчасово вилученого.

На даний час належне ОСОБА_1 має утримуватися в ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та досі не повернуто.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2022 року набрала законної сили 25.10.2022 (а.с. 20-22).

Таким чином, колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів які підтверджують, що співробітниками ГУПП в Одеській області було вилучено пістолет для відстрілу набоїв травматичної дії «Форт-12Р» 45 калібру та дозвіл на носіння та зберігання зброї, хоча жодних документів складено не було.

В апеляційній сказі також вказано, що дозвіл на носіння та зберігання зброї на ім`я ОСОБА_1 не підлягає поверненню позивачу, оскільки 29 січня 2018 року він був анульований, однак колегія суддів не приймає до уваги дане твердження, оскільки питання повернення ОСОБА_1 належному йому майна, в том числі дозволу на носіння та зберігання зброї, було вирішено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2022 року, в рамках кримінальної справи №522/3063/18, провадження №1-кс/522/2374/22), яка набрала законної сили. В даній цивільній справі ОСОБА_1 просить відшкодувати вартість втраченого правоохоронними органами належного йому майна, а саме вартість пістолету, магазину для пістолету, 8 набоїв, двох пластин до бронежилету, бронежилету.

Окрім того, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі №501/85/22 зауважив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду.

Відповідний правовий висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі №495/6187/16 (провадження №61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі №201/9398/20 (провадження №61-11520св21), від 03 серпня 2022 року у справі №461/5201/19 (провадження №61-2271св22).

У постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №346/5428/17 (провадження №61-8102св21), від 14 вересня 2022 року у справі №415/1009/21 (провадження №61-18055св21), від 07 грудня 2022 року у справі №461/9982/19 (провадження №61-4162св22) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Таким чином, встановивши, що після тимчасового вилучення у позивача належного йому майна та повернення такого майна згідно ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2022 року, орган досудового розслідування не забезпечив схоронність тимчасово вилученого майна, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для компенсації заподіяних позивачеві збитків (майнової шкоди), розмір яких відповідає їх ринковій вартості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 381384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2024 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Одеській області про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) майнову шкоду в розмірі 63 933,20 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 27 січня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк