Провадження № 22-ц/812/190/25 Головуючий суду першої інстанції Тавлуй В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року м. Миколаїв Справа № 469/526/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2024 року, повний текст якого складено 04 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Тавлуя В.В., в залі судового засідання в с-ще Березанка, за позовом Акціонерного Товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2024 року Акціонерне Товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ «КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 25 жовтня 2018 року підписала Анкету - заяву, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 на підставі підписаної Анкети-заяви отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок розмір якого з урахуванням подальшого збільшення склав 73 000 грн та зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом та відсотками за його використання.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит згідно з договором, відповідачка не надавала своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 18 березня 2024 року у неї утворилась заборгованість перед банком, яка склала 79 022.46 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 71 383.65 грн; заборгованість за простроченими відсотками 7 638.81 грн.

Посилаючись на викладене, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» станом на 18 березня 2024 року заборгованість за кредитним договором від 25 жовтня 2018 року у розмірі 79 022.46 грн.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 жовтня 2018 року, визначену станом на 18 березня 2024 року, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 71 383 грн 65 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2 188.15 грн судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішення суду мотивовано тим, що у даній справі не має підстав вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками не підлягають задоволенню.

Також суд вважає, що укладений між сторонами кредитний договір від 25 жовтня 2018 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку повністю не повернуті, приймаючи до уваги також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, і погасити наявну у нього заборгованість за тілом кредиту, яка складає 71 383.65 грн і підлягає стягненню з відповідачки.

Не погодившись з рішенням суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що договір сторін за своєю правовою природою є змішаним договором та поєднує в собі зокрема умови договору про відкриття та обслуговування рахунку та кредитування рахунку. АТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого опублікував на офіційному сайті в мережі Інтернет Умови та правила надання банківських послуг.

Клієнти банку, які виявили бажання отримувати запропоновані банківські послуги, можуть приєднатися до публічної пропозиції укладення договору (оферта).

На підтвердження існування публічної оферти АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду першої інстанції витяг з Умов та правил в редакції чинній на день підписання відповідачем по справі безпосередньо заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Приєднання до Умов та правил дозволяє в подальшому користуватися усіма переліченими банківськими послугами без укладання окремого договору.

ОСОБА_1 було подано до АТ КБ «ПриватБанк» заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 29 липня 2021 року, яка містить саме умови кредитування.

З огляду на вищесказане необхідно дослідити дану заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг від 29 липня 2021 року.

Оскільки предметом розгляду даної справи є саме нараховані відсотки, варто звернути увагу на пункт 1.3 заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг від 29 липня 2021 року, де чітко зазначена вся інформація щодо реальної річної процентної ставки (40,8% річних) та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача.

На підтвердження погодження з умовами надання кредиту, Клієнт 29 липня 2021 року підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Таким чином, суд дійшов хибного висновку щодо того, що нарахування відсотків договором, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 не передбачено, а тому вони не підлягають стягненню.

Станом на 01 серпня 2021 року відповідачка не мала заборгованості перед Банком. Це вбачається з виписки по картрахунку та відображено у розрахунку заборгованості. 31 липня 2021 року відповідачка погасила заборгованість по кредиту в сумі 2 342.45 грн.

02 серпня 2021 року відповідачка здійснила платіж на суму 757 грн, після чого в неї виникла заборгованість по кредиту, сума якої в подальшому збільшилась за рахунок витрат відповідачкою кредитних коштів.

Таким чином 02 серпня 2021 року відповідачка почала користуватися кредитними коштами вже після узгодження з Банком всіх умов кредитування, вказаних у заяві від 29 липня 2021 року на що суд першої інстанції не звернув уваги та не надав правової оцінки.

Суд першої інстанції не повинен був застосовувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, оскільки дана справа не є ідентичною справі, на основі якої Велика Палата Верховного Суду сформувала вищезазначений правовий висновок, а отже застосування даного правового висновку є неможливим.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій підписанням цієї Анкети - заяви відповідачка згідно статті 634 ЦК України в повному об`ємі приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банка в мережі інтернет за адресою privatbank.ua та які разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого відповідачка отримала шляхом самостійного роздрукування. Погоджується зі збільшенням строку позовної давності вказаним в Умовах та правилах та з тим, що зміни в Умова та правила вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє відповідачку про зміни шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змін Умов та правил є підтвердженням згоди відповідачки та повного і безумовного прийняття змін редакції Умов та правил. З довідкою в системі гарантування вкладів фізичних осіб ознайомлена. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг зобов`язується ознайомитись самостійно на офіційному сайті банка privatbank.ua

Підписанням цієї Анкети-заяви відповідачка надає АТ КБ «ПриватБанк» дозвіл на обробку її персональних даних, у тому числі конфіденційної інформації, а також їх передачу третім особам в порядку, передбаченому діючим законодавством та Умовами та правилами. Ця згода є безстроковою.

Підтверджує, що надані нею відомості повні та правдиві, та зобов`язується сповіщати АТ КБ «ПриватБанк» про будь-які зміни в наданій інформації, які можуть відбутися в період обслуговування в банку, на протязі 3 робочих днів з дня настання таких змін. При використанні відповідачкою електронного підпису або іншого аналогу відповідно рукописного підпису для підписання цієї Анкети- заяви, такий підпис прирівнюється до її особистого рукописного підпису.

До Анкети-заяви позивачем надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті https://privatbank, як невід`ємну частину кредитного договору.

29 липня 2021 року між ПАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк, та відповідачкою підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої, відповідачка діючи на підставі власного волевиявлення, відповідно до статті 634 ЦК України, підписанням цієї заяви приєднується до розділу Загальні положення, підрозділів Кредитні картки, Поточні рахунки, Використання картки, Віддалені канали обслуговування, Оплата частинами та Митттєва розстрочка, Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ ПриватБанк, що розміщені в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять договір банківського рахунку, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.

Заява від 29 липня 2021 року складається з розділу 1 Істотні умови Договору Кредитні картки, розділу 2 Істотні та інші умови Договору Оплата частинами та Миттєва розстрочка, розділу 3 Угода про використання простого електронного підпису, розділу 4 «Додаткові умови», Преамбули та Тарифів.

Розділ 1 Заяви від 29 липня 2021 року містить у собі наступну наявну інформацію про:

1) тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія;

2) суму/ліміт кредиту в грн. - не перевищує 50 000 грн для карт Універсальна, 75 000 грн для карт Універсальна Gold;

3) строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією;

4) мету отримання кредиту - споживчі цілі;

5) інформацію щодо процентної ставки, відсотків річних - 42% для карт Універсальна та 40,8% для карт Універсальна Gold;

6) тип процентної ставки - фіксована;

7) платежі за супровідні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору, на місяць - членський внесок за участь у Gold-Клубі для карток Універсальна Gold в сумі 20 грн;

8) реальну річну процентну ставку, відсотків річних - за умови здійснення розрахунків з використанням платіжної картки та користування коштами в межах пільгового періоду 0% для карт Універсальна, 1,2% для карт Універсальна Gold, та за умови здійснення розрахунків з використанням платіжної картки та користування коштами поза межами пільгового періоду і погашення кредиту мінімальними щомісячними платежами - 51,09% для карт Універсальна, 51,76% для карт Універсальна Gold;

9) порядок повернення кредиту де зазначено кількість та розмір платежів, періодичність внесення.

До позовної заяви представник банку додав паспорт споживчого кредиту, підписаний позичальницею 29 липня 2021 року, в якому відсутні відомості про те, що він є складовою Договору від 25 жовтня 2018 року. Крім того, у цьому паспорті зазначено, що умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Інформація викладена у паспорті споживчого кредиту зберігає чинність до 13 серпня 2021 року.

Також до позовної заяви позивачем надано Умови та правила надання банківських послуг, які не підписані позичальником.

Згідно з довідкою позивача, за кредитним договором підписаним між банком та ОСОБА_1 були надані наступні кредитні картки: 25 жовтня 2018 року картка типу «Універсальна» № НОМЕР_1 з терміном дії до 08/22; 10 серпня 2020 року картка типу «Універсальна Gold» № НОМЕР_2 з терміном дії до 08/24; 29 липня 2021 року картка типу «Універсальна Gold» № НОМЕР_3 з терміном дії до 09/24.

Відповідно до довідки Банку, умови кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я позичальниці ОСОБА_1 змінювалися: 25 жовтня 2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 000 грн; 25 жовтня 2018 року зменшено кредитний ліміт до 2 000 грн; 06 листопада 2019 року кредитний ліміт збільшено до 9 000 грн; 05 лютого 2020 року кредитний ліміт збільшено до 14 000 грн; 06 липня 2020 року кредитний ліміт збільшено до 20 000 грн; 08 вересня 2021 року кредитний ліміт збільшено до 30 000 грн; 14 грудня 2021 року кредитний ліміт збільшено до 73 000 грн; 12 січня 2023 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

Згідно наданих Банком розрахунків станом на 18 березня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 79 022.46 грн, в тому числі:

- заборгованість за тілом кредиту 71 383.65 грн;

- заборгованість за простроченими відсотками 7 638.81 грн.

З виписки з банківського рахунку встановлено, що ОСОБА_1 в період з 16 січня 2019 року по 03 лютого 2024 року користувалась кредитною карткою, здійснювала зняття готівки, та придбання послуг.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині, що оскаржується, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які додані до позовної заяви.

Між тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже в договорі між позикодавцем та позичальником повинні узгоджуватися умови щодо розміру та порядку сплати процентів, у разі не встановлення розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (стаття 1048 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції ні розмір процентів, ні порядок їх сплати, договором між сторонами не визначені.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом ( частина 3 стаття 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина 4 стаття 12 ЦПК України).

При зверненні до суду Банк у позові зазначив матеріально-правову вимогу до відповідачки, що випливає зі спірних правовідносин (предмет позову), а також зазначив підстави позову, якими є обставини (юридичні факти), з наявністю яких або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

В позовній заяві Банк зазначав як підставу позову укладення між сторонами кредитного договору від 25 жовтня 2018 року, а саме підписання відповідачем заяви та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, де визначаються розмір процентної ставки, порядок сплати процентів. Саме за цим договором просив стягнути заборгованість.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування грошовим кредитом, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при обрахуванні процентів безпідставно не взяв до уваги як доказ заяву позичальника від 21 липня 2021 року є неприйнятною з огляду на таке.

Надані позивачем на підтвердження своїх вимог Заява про приєднання до Умов та правил надання послуг від 21 липня 2021 року та Паспорт споживчого кредиту від 21 липня 2021 року не є складовою договору про надання банківських послуг, підписаного сторонами 25 жовтня 2018 року, оскільки не містять будь-яких посилань на попередньо укладений сторонами договір.

За своїм змістом Заява про приєднання до Умов та правил надання послуг від 21 липня 2021 року є окремим кредитним договором з відповідними умовами, які не можуть застосовуватися, зокрема, й щодо визначення сплати процентів, їх розміру, порядку їх сплати до договору сторін від 25 жовтня 2018 року, оскільки такі умови на той час відповідачкою не погоджувалися.

Помилковим є також твердження скаржника в апеляційній скарзі, що Заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 21 липня 2021 року є продовженням правовідносин за кредитним договором від 25 жовтня 2018 року, з огляду на те, що 21 липня 2021 року відбувся перевипуск кредитної картки. Факт перевипуску кредитної картки пов`язується зі заміною банком старої або втраченої картки, якщо строк придатності картки закінчився та якщо власник картки змінив ім`я/прізвище/по батькові, а отже не пов`язується зі зміною умов кредитного договору.

Щодо аргументів скарги про надання Банком і підписаного відповідачем паспорта споживчого кредиту від 21 липня 2021 року, як підтвердження про ознайомлення з умовами кредитування, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки зміст паспорту споживчого кредиту носить ознайомчий характер і не підтверджує погодження конкретних умов кредитування щодо сплати процентів.

Паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19.

За такого суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги надані Банком Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг від 21 липня 2021 року та Паспорт споживчого кредиту від 21 липня 2021 року.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставного врахування судом першої інстанції висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки саме в цій постанові зроблено висновок про те, що у разі відсутності підпису позичальника на наданих суду Умовах та правилах надання банківських послуг в ПриватБанку, їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил, що має місце у цій справі при укладанні кредитного договору від 25 жовтня 2018 року.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку щодо стягнення заборгованості за процентами, тому апеляційний суд переглядає оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником в апеляційній скарзі.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується, тому апеляційний суд не вдається до оцінки і аналізу їх законності і обґрунтованості у неоскарженій частині.

Отже доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню в цій частині не підлягає.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 28 січня 2025 року.