Справа № 530/2746/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

20.01.2025 м.Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Ситник О.В., за участю секретаря судового засідання Стрілець Л.Г., розглянувши упідготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 подану його представником адвокатом Тараненко С.О. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності , -

в с т а н о в и в :

26.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що згідно довідки виконавчого комітету Зіньківської міської ради № 351 від 27.09.2021 року виданої на підставі відомостей по господарської книги №2 об`єкта по господарського обліку № 01-0082-1 є домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 і має складову: житловий будинок літ. А-1, літня кухня літ. Б,б, сарай літ. В, погріб літ. в, навіс літ. в1, гараж літ. Г, сарай літ. Д, ворота огорожі №1, огорожа №2,колодязь пробивний №3 та рахується за ОСОБА_1 .

У відповідності до матеріалів Полтавського БТІ Інвентаризатор реєстрація права власності на будинок садибного типу станом на 31.12.2012 року за адресою: АДРЕСА_1 не проводилася. Відповідно до довідки виконавчого комітету Зіньківської міської ради житловий будинок садибного типу, який розташований в АДРЕСА_1 згідно запису в по господарській книзі №4 Бірківської сільської ради за 1986-1990 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 станом на 01.07.1990 року відносилося до типу двору робітника. Членами двору робітника були: ОСОБА_1 - голова сім`ї, ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 -син, ОСОБА_4 - син.

ОСОБА_1 має намір зареєструвати право власності на будинок садибного типу по АДРЕСА_1 ,але не може здійснити своє право у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказане домоволодіння. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як члени двору робітника не претендують на свої частки у дворі робітника та не заперечують щодо визнання права власності на вищезазначений будинок садибного типу, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду.

Ухвалою судді Зіньківського районного суду Полтавської області 03.01.2025 року відкрито загальне провадження по справі, підготовче судове засідання призначено на 20.01.2025 року (а.с. 25).

В судове засідання позивач та його представник адвокат Тараненко С.О. не з`явилися, до суду подали заяву, в якій виклали прохання провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх (а.с.40). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надали до суду заяви в яких просили розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги визнають (а.с.41-43).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні без фіксування судового процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем .

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бірки Зіньківського району Полтавської області ( а.с.4). ОСОБА_1 та ОСОБА_5 26..09.1982 року зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6 ( а.с.5). Відповідно довідки старости Бірківського старостинського округу від 27.09.2021 року № 351 вбачається, що згідно по господарської книги №2 села Бірки Полтавського району Полтавської області об`єкта по господарчого обліку № 01-0082-1 домоволодіння, яке знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , рахується за ОСОБА_1 ( а.с.6). Відповідно довідки старости Бірківського старостинського округу від 11.12.2024 року № 03.1-05/314 вбачається, що відповідно до розпорядження Зіньківського міського голови № 96-ОД від 25 квітня 2024 року Про перейменування вулиць та провулків у населених пунктах Зіньківської міської ради вулиця Гагаріна в селі Бірки Полтавського району Полтавської області перейменована на АДРЕСА_1 (а.с.6). Відповідно довідки Бірківського старостинського округу від 16.12.2024 року № 03.1-05/318 будинковолодіння в АДРЕСА_1 , згідно запису в по господарській книзі №4 Бірківської сільської ради за 1986-1990 роки ,особовий рахунок № НОМЕР_1 станом на 01.07.1990 року відносилося до типу двору робітника. Членами двору робітника станом на 01.07.1190 року були: ОСОБА_1 - голова сім`ї, ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 - син ( а.с.7). Згідно довідки Полтавське БТІ Інвентаризатор від 20.01.2022 року № 682 вбачається, що реєстрація права власності на будинок садибного типу станом на 31.12.2012 року за адресою: АДРЕСА_1 , не проводилася ( а.с.7). Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1 складається з: житловий будинок літ. А-1, літня кухня літ. Б,б, сарай літ. В, погріб літ. в, навіс літ. В1, гараж літ. Г, сарай літ. Д, ворота огорожі №1, огорожа №2, колодязь пробивний №3 (а.с. 8-10). Відповідно до повідомлення Зіньківської державної нотаріальної контори від 23.12.2024 року № 807/01-16 як державного реєстратора у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів що підтверджують право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1 проведення державної реєстрації є неможливим та рекомендовано звернутися до суду ( а.с.13).

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 20 ї 5 року № 1127, для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно необхідними є документи, що підтверджують виникнення права власності на нерухоме майно. Зокрема статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для проведення державної реєстрації прав.

Згідно з пунктом 3 статті 10 Закону У країни « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Тому з метою визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та для наступної державної реєстрації прав, рекомендовано звернутись до суду.

Як суспільна група, робітничий двір існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української PCP «Про введення в дію Закону Української PCP «Про власність», якою було введено в дію Закон України «Про власність».

Згідно роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української PCP 1963 току виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з ст. 13 Закону Української PCP «Про сільську раду депутатів трудящих Української PCP» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку заселення, та ведення за встановленими формами по господарських книг.

Таким чином, записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по, введенню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 524/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 року.

Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства (сім`ї).

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що, розглядаючи позови, пов`язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю.

Відповідно до статті 112 Цивільного кодексу Українського РСР (далі - ЦК Української РСР) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам.

Відповідно до частини 1 статі 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а згідно із пунктом 4 частини 2 статті 16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

За змістом частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до приписів статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст.3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки та споруди не залежить від державної реєстрації цього права.

Оскільки у погосподарській книзі за період 1986-1990 роки , особовий рахунок № НОМЕР_1 в селі Бірки цей двір був віднесений до робочого , головою двору робітника був ОСОБА_1 тому в даному випадку норми статей ЦК УРСР відповідно до яких майно колишнього колгоспного двору підлягають розподілу між його членами - застосуванню не підлягає. Як суспільна група - робітний двір існував до 15 квітня 1991 року , тобто до прийняття постанови Верховної Ради Української РСР "Про введення в дію Закону Української РСР "про власність .

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку , що житловий будинок станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи робітничий двір, який рахувався за ОСОБА_1 .

Як суспільна група, робітничий двір існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української PCP «Про введення в дію Закону Української PCP «Про власність», якою було введено в дію Закон України «Про власність».

Згідно роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української PCP 1963 току виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з ст. 13 Закону Української PCP «Про сільську раду депутатів трудящих Української PCP» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку заселення, та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по, введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 524/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 року.Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства (сім`ї).

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку , що житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 належать до робочого двору , тому належало тільки ОСОБА_1 , прощо і не заперечують інші члени двору робітника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тому суд приходе до висновку про задоволення позову.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 76 , 81 , 141, 200 , 258, 263, 264, 354 ЦПК України, 392 ЦК України суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 подану його представником адвокатом Тараненко Сергієм Олександровичем до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право приватної власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями який розташований за адресою АДРЕСА_1 та складається відповідно до технічного паспорта - з житлового будинку (літ. А-1), літня кухня (літ. Б, б ), сарай ( літ. - В) , погріб (літ. - в), навіс (літ. - в1 ) , гараж ( літ. - Г) , сарай ( літ. - Д) , ворота огорожі №1, огорожа №2 , колодязь пробивний №3

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2025 року

СуддяО. В. Ситник