Справа № 361/3915/24
Провадження № 2/361/3656/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.25

20 січня 2025 р. м.Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

при секретарі Бондар Ю.В.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення.

За змістом позовних вимог встановлено, що ОСОБА_4 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Право власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав, за змістом якого встановлено, що квартира була придбана шляхом особистої участі в інвестуванні будівництва даної квартири на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав від 06.12.2016р. Також, зазначає позивач, поряд з його квартирою, за цією ж адресою, була придбана ще одна трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , що належить на праві власності дружині позивача ОСОБА_6 - третій особі у справі. Остання була придбана також шляхом інвестування в будівництво даної квартири. Ці дві квартири були об`єднані в одну (чотирьохкімнатну), яка має одні вхідні двері з зазначеним номером АДРЕСА_3 . Відповідно до даних витягу з реєстру територіальної громади, з 27.06.2018 року, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрований та проживав син позивача ОСОБА_7 . В квартирі АДРЕСА_2 ніхто не зареєстрований. Перебуваючи у шлюбі, разом із сином ОСОБА_7 , за адресою - квартира АДРЕСА_1 - мешкали його дружина ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент звернення до суду із дійсним позовом, в провадженні Броварського міськрайонного суду перебуває справа № 361/10913/23 щодо розірвання шлюбу між ними. На теперішній час, син ОСОБА_7 не мешкає разом із ОСОБА_2 , а вимушений для запобігання конфліктів, проживати окремо в орендованій квартирі. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з пропозицією звільнити його квартиру, оскільки вона вже не веде спільне господарство з ОСОБА_7 , між ними не підтримуються сімейні відносини, а особисто позивач та третя особа ОСОБА_6 не взмозі вільно користуватись власними квартирами. Однак, відповідач ОСОБА_2 , будучи забезпеченою власним житлом трикімнатною квартирою АДРЕСА_4 , не бажає покидати належну позивачу квартиру АДРЕСА_3 . Натомість, відповідачем вчиняється спротив виселенню, шляхом звернення до Служби у справах дітей з метою фіксації проживання малолітнього онука позивача ОСОБА_9 , 2011 р.н. разом з нею в квартирі АДРЕСА_3 .

Внаслідок цих дій відповідача, 21.12.2023р. службою у справах дітей БМР БРКО був складений акт №689 обстеження умов проживання родини ОСОБА_2 , здійснений без присутності власників житла, у якому встановлений факт проживання останньої та малолітнього ОСОБА_9 , 2011 року народження у квартирі АДРЕСА_1 . При цьому, у акті зазначено про реєстрацію ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_10 за адресою: квартира АДРЕСА_4 . Рішенням виконкому Броварської міської ради №151, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_11 разом із матір`ю ОСОБА_2 , однак, на думку позивача, вказане рішення не визначає їх спільне проживання за адресою належної йому квартири АДРЕСА_1 , при наявності власного житла та реєстрації обох за іншою адресою. Враховуючи наведене, просить суд усунути перешкоди йому ОСОБА_4 - у користуванні та розпорядженні його власністю, шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення, та стягнути понесені судові витрати.

Належним чином сповіщений про час та дату розгляду справи позивач ОСОБА_4 до зали суду не з`явився. Присутня у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, долучила до матеріалів справи постанову Київського апеляційного суду від 15.10.2024р., яким рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2024р. щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було залишено без змін, а також квитанції про сплату за комунальні послуги у квартирі АДРЕСА_3 , за період проживання там ОСОБА_2 у жовтні-листопаді 2024 року. Також звертає увагу суду, що вищевказаним судовим рішенням встановлено, що відповідач та її чоловік ОСОБА_7 не мешкають разом з жовтня 2023 року.

Присутня у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 , не визнали позовних вимог, направили до суду відзив на позов. За змістом відзиву та пояснень у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 вважає квартиру АДРЕСА_1 своєю та чоловіка ОСОБА_7 - спільною сумісною власністю, має намір оскаржити договір купівлі-продажу майнових прав на цю квартиру позивача ОСОБА_4 , оскільки грошові кошти на покупку вказаного житла надавали вони з чоловіком та ремонт у квартирі АДРЕСА_3 також вони робили власним коштом. Незважаючи на судове рішення про розірвання шлюбу між нею та сином позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_2 вважає себе членом родини ОСОБА_4 та вважає, що цей факт надає їй право продовжувати мешкати у квартирі АДРЕСА_3 разом із сином. Зазначає, що позивач не звертався до неї із вимогами про виселення, а також, що вона готова нести витрати за комунальні послуги та оренду вказаного житла, однак позивач не спілкується з нею. Також, відповідач зазначає, що дійсно має у приватній власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , однак, вважає, що вона не може там мешкати, оскільки надає її в оренду третій особі за письмовим договором, та отримує прибуток за це, який використовує на користь родини. Враховуючи наведене, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши наявні докази та їх обґрунтування, суд доходить наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно доч.1,2,3 ст.77 ЦПК України належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини,що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1,2 ст.80 ЦПК України достатніми є докази,які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1,2,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1,2 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Право власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав, за змістом якого встановлено, що квартира була придбана шляхом особистої участі в інвестуванні будівництва даної квартири на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав від 06.12.2016р. Також встановлено, що ОСОБА_5 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2 за тією ж адресою. Позивачем зазначено про здійснення об`єднання вказаних квартир в одну чотирьохкімнатну із загальним номером 51.

Відповідач ОСОБА_2 була дружиною сина позивача ОСОБА_7 , вони разом з малолітнім онуком позивача ОСОБА_12 , 2011 року народження мешкали зі згоди позивача, у квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 15.10.2024р. було залишено без змін рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2024р. щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

З жовтня 2023 року син позивача ОСОБА_7 не мешкає разом із ОСОБА_2 , та вимушений для запобігання конфліктів, проживати окремо в орендованій квартирі. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з пропозицією звільнити його квартиру, оскільки вона вже не веде спільне господарство з ОСОБА_7 , між ними не підтримуються сімейні відносини, а особисто позивач та третя особа ОСОБА_6 не взмозі вільно користуватись власними квартирами. Також позивач несе витрати по оплаті комунальних послуг, які надаються ОСОБА_2 під час її проживання у вищевказаній квартирі.

Відповідач ОСОБА_2 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_4 , вказана адреса є зареєстрованим місцем проживання її та малолітнього ОСОБА_11 .

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_4 , суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У частинах першій та другій статті 321 ЦПК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника.

Положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц.

Аналіз положень статей 391, 396 ЦК України свідчить про те, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

У відповідності до положень ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Доводи відповідача ОСОБА_2 щодо наявного у неї права на проживання у квартирі АДРЕСА_3 , а також можливе порушення прав малолітньої дитини ОСОБА_11 її виселенням - суд вважає надуманими та необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні належними та допустимими доказами. З огляду на те, що ОСОБА_2 не є власником квартири, не є членом сім`ї ОСОБА_4 , добровільно не звільняє квартиру на його вимогу, не несе витрат по комунальних витратах, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь в розмірі 1211,00 грн.

Щодо відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої, пунктів першого, четвертого частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, обов`язковою умовою для вирішення питання про стягнення судових витрат має бути відповідна про це заява сторони, зроблена або подана до судових дебатів у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, резолютивна частина позову містить заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Після чого, до судових дебатів, представником позивача оголошено клопотання про доручення доказів щодо дійсних витрат, понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 16000грн.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання професійної правничої допомоги №11/04-24 від 11.04.2024 року, укладений між ОСОБА_4 та адвокатським бюро «Кочмарьової Тетяни» в особі керуючої бюро Кочмарьової Т.С.; додаткову угоду №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №11/04-24 від 11.04.2024 року; розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 17.01.2025р.; платіжна інструкція та прибуткові касові ордери про отримання від ОСОБА_4 грошових коштів за надання правової допомоги на загальну суму 16000 грн.

При встановленні гонорару, враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд вважає за необхідне підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір зазначити, що аналогічні критерії розумності та реальності застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, виходячи з предмета та підстав позову, наявну судову практику в аналогічних спорах, обсяг виконаних безпосередньо адвокатом робіт, суд дійшов висновку, що справедливим та співмірним є оголошений розмір витрат на правничу допомогу до 16000,00 грн. Такий розмір витрат є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмету розглянутого позову та підлягає до стягнення з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_4 в користуванні та розпорядженні його власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення з неї ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,00 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті витрат на правову допомогу у розмірі 16 000,00 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Писанець Н.В.