У Х В А Л А

Справа № 634/533/24

Провадження № 2/634/7/25

"22" січня 2025 р. сел. Сахновщина Харківської області

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі головуючого судді - Зимовського О.С., за участю секретаря судового засідання Литвиненко Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

В провадженні Сахновщинського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

08.01.2024 року до суду надійшла мирова угода укладена між сторонами, за умовами якої відповідач ОСОБА_2 , визнає позовні вимоги в повному обсязі, а позивач. ОСОБА_1 , повністю підтримує свої заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя.

1.Визнати за позивачем, ОСОБА_1 право приватної власності на майно, набуте за час шлюбу, а саме:

-житловий будинок, загальною площею 43.6 м.кв. з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку площею 0.1033 га. кадастровий помер :00:020:0091, помер відомостей про речове право 55613221, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав від 26.06.2024 року, №384466449.

2.Відповідачу ОСОБА_2 виділити майно, набуте за час шлюбу, а саме: - Автомобіль ВАЗ-2115, 2006 року випуску, державний знак НОМЕР_1 .

3.Відповідач ОСОБА_2 , сплачує позивачу ОСОБА_3 витрати по справі: судовий збір в сумі 1 692 грн. 43 коп.

У судовому засіданні позивач та її представник просили затвердити мирову угоду.

Відповідач в судовому засіданні також просив затвердити мирову угоду.

Ознайомившись зі змістом мирової угоди та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження мирової угоди, виходячи з наступного.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною 7 статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

Як встановлено судом, предметом позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є визнання за позивачем та відповідачем по 1/2 частині спільного майна подружжя, а саме будинку та земельної ділянки, а також визнання за відповідачем право власності на спільний автомобіль та стягнення на користь позивача грошової компенсації в розмірі 1/2 вартості автомобіля.

За умовами мирової угоди сторони домовились про визнання за позивачем права власності на спільний житловий будинок та земельну ділянку. За відповідачем право власності на автомобіль. Також сторони узгодили що відповідач має сплатити позивачу витрати по сплаті судового збору.

Тобто, сторони фактично просять про розподіл спільного майна подружжя шляхом відступлення від принципу рівності часток подружжя у спільному майні.

Разом з цим, сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчинюється за загальними правилами цивільного законодавства. Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Згідно статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Разом з тим, запропоновані сторонами умови мирової угоди суперечать закону, оскільки фактично пропонують визнати за позивачем право на більшу частину у спільному майні подружжя, відступивши від визначеного статтею 70 Сімейного кодексу України принципу рівності часток подружжя у спільному майні, що в свою чергу не відповідає ні вимогам Сімейного кодексу України ні вимогам Цивільного кодексу України.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Крім того, слід зазначити, що в даному випадку права позивача на більшу частку у спільному майні може бути вирішене шляхом укладення цивільно-правової угоди, оформленої нотаріально, і таке питання не потребує додаткового врегулювання судовим рішенням.

Таким чином, зважаючи на положення частини п`ятої статті 207 ЦПК України, враховуючи, що подана на затвердження мирова угода суперечить закону, суд доходить висновку, що у визнанні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити та продовжити судовий розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 207, 208, 354 ЦПК України, суд

постанови:

У затвердженні мирової угоди, укладеної 02 листопада 2024 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Продовжити судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 24.01.2025 року.

Суддя: