Дата документу 27.01.2025 Справа № 335/8000/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/8000/24 Головуючий у 1-й інстанції: Романько О.О.
Провадження № 22-ц/807/302/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сердюка Романа Вікторовича на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2024 року у справі за позовом Запорізької міської ради, поданого через представника Білецьку Наталію Олександрівну, до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спора: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, комунальне підприємство «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Запорізька міська рада звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2024 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

У серпні 2024 року до суду першої інстанції від представника ОСОБА_1 адвоката Сердюка Р.В. надійшла заява про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2024 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Сердюка Романа Вікторовича про залучення її до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, задоволено.

Залучено до участі у справі за позовною заявою Запорізької міської ради, поданої через представника Білецьку Наталію Олександрівну, до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, комунальне підприємство «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 .

У жовтні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сердюк Р.В. сформував в системі «Електронний суд» зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , пред`явлену нею як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 05.11.2024 року), до Запорізької міської ради про скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації речових прав та витребування нерухомого майна з незаконного володіння, що стосується квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зустрічної позовної заяви посилається на те, що вона категорично заперечує, що Запорізька міська рада є повноправним власником зазначеної квартири та право власності останньої було зареєстровано в установленому порядку. Також вказує на те, що припинення права власності на вказану квартиру на ім`я ОСОБА_1 суперечить закону.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2024 року відмовлено у прийнятті до спільного розгляду з цивільною справою № 335/8000/24 (провадження № 2/335/2862/2024) за позовною заявою Запорізької міської ради, поданою через представника Білецьку Наталію Олександрівну, до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, комунальне підприємство «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позовної заяви ОСОБА_1 , заявленої нею як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачів, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, про скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації речових прав та витребування нерухомого майна з незаконного володіння.

Роз`яснено ОСОБА_1 процесуальне право на звернення до суду за правилами визначеної ЦПК України підсудності, в загальному порядку, згідно положень ст.ст. 175-177 ЦПК України.

Зустрічну позовну заяву та заяву про зміну предмету спору разом із доданими до них матеріалами повернуто ОСОБА_1 , залишено їх копії в матеріалах справи.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Сердюк Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про прийняття до спільного розгляду позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що первісний позов та позов ОСОБА_1 взаємопов`язані правовідносинами, обставинами, предметом, підставами та учасниками справи.

Вважає, що позови є взаємовиключними та задоволення будь-якої однієї позовної вимоги, будь-якої зі сторін, абсолютно виключає задоволення вимог протилежної сторони.

Зауважує, що висновок суду про те, що спільний розгляд двох позовів порушить строк вирішення спору, не визначений законом як підстава відмови в прийнятті зустрічного прозову та його повернення. Натомість, касаційний суд неодноразово наголошував на необхідності процесуальної економії та неприпустимості штучного подвоєння судових процесів.

Крім іншого, на думку скаржника, в оскаржуваній ухвалі встановлена неможливість зупинення провадження в одній справі до вирішення іншої.

Посилається на те, що повернення належним чином оформленої позовної заяви та перешкоди у реалізації права на пред`явлення позову третьої особи з самостійними вимогами, створює ОСОБА_1 перешкоди у доступі до правосуддя.

Також, питання про об`єднання справ та прийняття позову ОСОБА_1 мало вирішуватися у первісному провадженні, де раніше було відкрите провадження у справі №335/8000/24. Є неправильним вирішувати означене питання в пізніше зареєстрованому провадженні.

Зауважує, що до позовів третіх осіб з самостійними вимогами застосовуються загальні правила пред`явлення позову, відповідно, ухвала суду про його повернення підлягає апеляційному оскарженню. Висновок суду про те, що ухвала оскарженню не підлягає, є незаконним.

Від представника Запорізької міської ради Білецької Н.О. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

В силу вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 2 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 27.01.2025 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що первісний та зустрічний позов не взаємопов`язані, виникають з різних правовідносин, мають різні предмети спору, вимоги за позовами не можуть зараховуватися, та задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Крім того, суд вважав, що прийняття зустрічного позову та об`єднання в одне провадження даних позовів ускладнить та призведе до порушення розумних строків розгляду справи. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у прийнятті зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом. Оскільки судом не прийнята до розгляду з первісним позовом зустрічна позовна заява, суд вважав, що зустрічний позов необхідно повернути позивачу.

Колегія судів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку норм ЦПК України.

Таким чином, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом (п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (ч. 3 ст. 194 ЦПК України).

Разом з тим, за приписами статті 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу у справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.

За статтею 195 ЦПК України положення статей 193 і 194 цього Кодексу застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 522/9011/19 (провадження № 61-6642св21) зазначено, що «згідно з частиною другою статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним. При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного позову: або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин; або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічний позов, який прийнятий судом для спільного провадження з первісним позовом, повинен знайти вирішення у виді загального рішення, яке має містити відповідь на обидві заявлені вимоги (як позивача, так і відповідача). Задоволення зустрічного позову спричиняє відмову в задоволенні первісного позову, однак не виключає можливості як задоволення обох вимог, так і однієї повністю, а іншої частково. В даному випадку як первісний позов ОСОБА_1, так і зустрічний позов ОСОБА_2 виникли з одних правовідносин, що пов`язанні з оформленням спадкових прав після смерті ОСОБА_1 , їх спільний розгляд сприяв оперативному і правильному вирішенню спору, дозволив повно і об`єктивно встановити фактичні взаємовідносини сторін та виключив ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2023 року в справі № 459/1490/21 (провадження № 61-12807 св 22) вказано, що:

«відповідно до частин першої, другої та третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483 цс 19).

Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково».

Отже, ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, у процесі розгляду судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 52 ЦПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 52 ЦПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 916/3245/17).

У справі, що переглядається:

позивач за первісним позовом просив визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

позивач за зустрічним позовом (третя особа ОСОБА_1 в особі адвоката Сердюка Р.В.) просила суд: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Бойко О.А. про реєстрацію речового права, індексний номер 60480633 від 21.09.2021 10:51:15, дата та час державної реєстрації: 16.09.2021 11:34:26, номер відомостей про речове право: 44061315 та скасувати державну реєстрацію речових прав Запорізької міської ради на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,89 кв.м., житловою площею 14,65 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Бойко О.А. про реєстрацію припинення речового права, індексний номер 60480633, відомості внесено до реєстру 21.09.2021 10:53:06, дата та час державної реєстрації: 16.09.2021 11:34:26, номер відомостей про речове права: 22859028 та здійснити державну реєстрацію речових прав ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,89 кв.м., житловою площею 14,65 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

В подальшому, у заяві ОСОБА_1 в особі адвоката Сердюка Р.В. про зміну предмету позову, було доповнено прохальну частину зустрічного позову віндикаційною вимогою: витребувати на користь ОСОБА_1 з незаконного володіння Запорізької міської ради квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,89 кв.м., житловою площею 14,65 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позови містять різний зміст вимог, обставин, які підлягають доказуванню, а задоволення зустрічного позову не може повністю або частково виключити задоволення первісного позову, а також, їх спільний розгляд може ускладнити вирішення справи. За таких обставин, суд зробив обґрунтований висновок про повернення зустрічного позову. Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду, що спільний розгляд первісного позову та зустрічного є недоцільним, обидва позови не взаємопов`язані, зокрема, вони не виникають з одних правовідносин.

Встановленими обставинами та вищенаведеними нормами спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що первісний позов та позов ОСОБА_1 взаємопов`язані правовідносинами, обставинами, предметом, підставами та учасниками справи, що позови є взаємовиключними та задоволення будь-якої однієї позовної вимоги, будь-якої зі сторін, абсолютно виключає задоволення вимог протилежної сторони, що оскаржувана ухвала створює ОСОБА_1 перешкоди у доступі до правосуддя. Повернення зустрічного позову не порушує прав ОСОБА_1 , остання не позбавлена права пред`явити окремий позов до осіб, які на її думку, порушили її права, в загальному порядку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в оскаржуваній ухвалі встановлена неможливість зупинення провадження в одній справі до вирішення іншої, спростовані під час апеляційного розгляду справи. Оскаржувана ухвала вказаних висновків не містить.

Доводи апеляційної скарги про помилкове зазначення в оскаржуваній ухвалі, що вона не підлягає апеляційному оскарженню, знайшли своє підтвердження, проте, вказане помилкове зазначення не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для спільного розгляду позову ОСОБА_1 з первісним позовом.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін як законне та обґрунтоване.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови заявниці у задоволенні її апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сердюка Романа Вікторовича залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 січня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко