судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 753/6230/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І., касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Капітал Джірінг» задовольнив частково. Постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2024 року змінив, виклавши її мотивувальну частину в редакції постанови.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 906/277/18 (провадження № 12-300гс18) вказано, що:
«45. З 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року -спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Іншими словами, до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.
46. З вказаної дати, якщо хоча би однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи-сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання».
Не можу погодитися із висновками, зробленими в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 906/277/18 (провадження № 12-300гс18), з таких мотивів.
1. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
2. Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України);
інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункт 15 частини першої статті 20 ГПК України).
3. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) вказано, що «до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18). Велика Палата Верховного Суду додатково звертає увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці».
3.1. Тобто, якщо спір виникає щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання і сторонами основного зобов`язання є юридичні особи, то така справа належить до юрисдикції господарського суду.
3.2. Слід підкреслити, що в ЦПК України відсутня норма аналогічна до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України.
3.3. Тому у разі, якщо спір виникає між двома юридичними особами (зокрема, іпотекодавцем і іпотекодержателем про припинення іпотеки, іпотекодавцем і іпотекодержателем чи особою, яка набула предмет іпотеки щодо звернення стягнення чи визнання права іпотеки) щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання і сторонами основного зобов`язання є юридична особа і фізична особа без статусу підприємця, то це не зумовлює автоматичне віднесення такого спору до цивільної юрисдикції. Оскільки для визначення юрисдикції застосовуються інші правила, які передбачені в пункті 1 і 15 частини першої ГПК України.
4. Спір між двома юридичними особами зокрема, іпотекодавцем і іпотекодержателем про припинення іпотеки, іпотекодавцем і іпотекодержателем чи особою, яка набула предмет іпотеки щодо звернення стягнення чи визнання права іпотеки) не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки він за суб`єктним складом сторін відноситься до юрисдикції господарських судів.
5. За таких обставин, касаційному суду належало постановити ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 906/277/18 (провадження № 12-300гс18).
Суддя В. І. Крат