Справа № 372/6059/24
Провадження № 2-389/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Проць Т.В.

при секретарі Лимаренко О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення коштів з ОСОБА_2 . Позовні вимоги мотивує тим, що 30.07.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 21.07.2021 року. 20.07.2021 року відповідач повернув позивачу 44 000 доларів США. В подальшому, 30.09.2021 року позивач додатковр позичив відповідачу 146 000 доларів США, про що сторони уклали Додаткову угоду № 1. 05.11.2021 року відповідач повернув позивачу 24 000 доларів США. 02.02.2022 року позивач додатково позичив відповідачу 70 000 доларів США про що сторони уклали Додаткову угоду № 2. Відповідно до умов договору в редакції додаткової угоди №2 від 02.02.2022 року обсяг зобв"язань відповідача перед позивачем з повернення грошових коштів становив 298000 доларів США. Також відповідно до умов Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 02.02.2022 року граничний строк виконання зобов`язань відповідача перед позивачем був визначений датою 31.12.2022 року. У визначений строк відповідач в добровільному порядку грошові кошти не повернув, претензію про повернення позики не виконав, добровільно сплачувати борг відмовляється, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 298 000 доларів США.

14 листопада 2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

09 грудня 2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав, з доводами представника позивача погодився. Зазначив, що дійсно отримав у борг від відповідача грошові кошти, мав плани будувати будинок. Однак щось пішло не так і повернути їх не має можливості.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошей.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Судом встановлено, що 30.07.2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали Договір позики, згідно умов якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 150 000 доларів США до 29.07.2021 року включно.

Сторонами погоджено, що достатнім підтвердженням передачі грошових коштів є письмова розписка позичальника про отримання грошових коштів, що підтверджує факт отримання позичальником грошових коштів від позикодавця.

Згідно копії розписки про отримання грошових коштів ОСОБА_2 отримав відповідно до Договору позики від 30.07.2020 року грошові кошти в розмірі 150 000 доларів США у строк визначений в п.4.1 Договору.

Як вбачається з розписки від 20.07.2021 року ОСОБА_3 отримав в якості повернення від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 44 000 доларів США.

30.07.2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали Додаткову угоду № 1 до Договору позики від 30.07.2020 року згідно умов якої підтвердили, що 30.09.2021 року позикодавець додатково передав у позику позичальнику, а позичальник прийняв від позикодавця грошові кошти в розмірі 146 000 доларів США.

Пунктом 4 сторони підтвердили, що загальний розмір грошових коштів, які позичальник отримав від позикодавця складає 252 000 доларів США, повернення яких сторони розстрочили до 31.12.2022 року включно.

05.11.2021 року ОСОБА_3 отримав в якості повернення від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 24 000 доларів США.

02.02.2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали Додаткову угоду № 2 до Договору позики від 30.07.2020 року згідно умов якої підтвердили, що 30.09.2021 року позикодавець передав у позику позичальнику, а позичальник прийняв від позикодавця грошові кошти в розмірі 298 000 доларів США на строк з 30.07.2020 року по 31.12.2022 року.

У визначений строк відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем з повернення грошових коштів у розмірі 298 000 доларів США.

08.08.2024 року на адресу відповідача направлено вимогу про повернення позики.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, а ст.1049 ЦК встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на досліджені судом докази, наявні у справі, визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що між сторонами в належній письмовій формі укладено договір позики, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, вчинена сторонами письмова форма договору позики не лише є доказом факту укладення договору, а й фактом передачі грошової суми позичальнику. Своїм підписом відповідач засвідчив, волевиявлення, що відповідає внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін.

Враховуючи вищевикладені норми та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що сума боргу в розмірі 298 000 доларів США підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати .

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , проживаючого АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики від 30 липня 2020 року в розмірі 298000 (двісті дев"яносто вісім тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 15140 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 23 січня 2025 року.

Суддя Т.В. Проць