Справа № 299/6962/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 січня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2024 року, ухвалене суддею Кашуба А.В., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що є матір`ю малолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі.

За спільною заявою позивача та відповідача, поданою до Виноградівського відділу РАЦС у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 визнав себе батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить запис у свідоцтві про народження.

Спільне життя з відповідачем не склалося і ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає, зовсім не цікавиться вихованням та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 28.11.2022 у справі №309/4419/21 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень. Наразі відбуває покарання в ДУ «Закарпатська УВП (№9)».

Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її цілковитому утриманні.

Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі 2 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2024 року позов задоволено у повному обсязі.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Оскільки, відомості про достатність доходів відповідача відсутні, як і відомості про його активні чи пасивні доходи, наявність у нього рухомого чи нерухомого майна. Тому розмір аліментів слід визначити менше за рекомендований законом.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції вважає незаконним, ухваленим із грубим порушенням матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що у зв`язку з його відбуванням покарання в УВП №9 м. Ужгород він не може брати участь у вихованні своєї дитини та підтримувати її матеріально, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду щодо стягнення аліментів, тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Апеляційним судом встановлено наступні обставини. Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 10.08.2022 встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Довідкою виданою Виконавчим комітетом Королівської селищної ради Закарпатської області від 12.10.2023 №1303 підтверджено факт проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою - АДРЕСА_1 , разом з якою проживають троє дітей: син ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 28.11.2022 громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та частиною 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років і 3 місяці.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно положень ч. ч. 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2 563 гривні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що відбуває покарання в УВП №9 м. Ужгород та немає можливості сплачувати аліменти взагалі, оскільки не отримує доходу.

З такими доводами відповідача апеляційний суд погоджується частково з огляду на таке.

Главою 18 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено порядок залучення засуджених до суспільно-корисних робіт, порядок та розмір оплати їх праці, умови праці, загальнообов`язкове соціальне страхування і пенсійне забезпечення, тощо.

Частиною 1 статті 118 КВКУ зазначається, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.

Частиною 1 та 2 статті 120 КВКУ визначено, що праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. У виправних колоніях на особовий рахунок засуджених, які залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці, зараховується незалежно від усіх відрахувань не менш як п`ятдесят відсотків нарахованого їм місячного заробітку. Засудженим, які мають заборгованість за виконавчими документами, незалежно від усіх відрахувань належить виплачувати не менш як двадцять п`ять відсотків загальної суми заробітку.

Тобто, вищезазначеними нормами КВКУ право засуджених до позбавлення волі на оплачувану працю встановлюється на рівні не менш як п`ятдесят відсотків нарахованого їм місячного заробітку.

З цього слідує, що ОСОБА_1 має можливість працювати та отримувати за свою працю кошти.

Однак, якщо у відповідача немає можливості сплачувати визначену судом суму аліментів, то така буде нараховуватися у будь-якому випадку, проте буде утворювати певну заборгованість.

Засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості (ч. 2 ст. 118 КВКУ).

Суд першої інстанції в своєму рішенні дійшов до висновку, що відомості про достатність доходів у відповідача відсутні, як і наявність в нього нерухомого чи рухомого майна, однак враховуючи значні витрати, яких потребує в сучасних умовах виховання та утримання дитини, то з відповідача слід стягнути розмір аліментів менше за визначений законом, а саме на рівні 2 500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки судом не враховано, що відповідач відбуває покарання в УВП №9 м. Ужгород, не працює постійно та немає можливості належним чином забезпечувати утримання дитини в зазначеному розмірі.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів приходить до висновку, що достатнім та можливим розміром аліментів для утримання малолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 буде сума в розмірі 2 000 гривень, що становить менше ніж прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років станом на 2024 рік, тобто станом на ухвалення судом першої інстанції рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, зокрема судом не враховано, що відповідач відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі не в змозі сплачувати таку суму аліментів, щомісяця.

Враховуючи частково задоволені вимоги апеляційної скарги суд також вирішує питання судових витрат. Суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1 073,60 гривень. Проте з урахуванням зменшення суми аліментів, тобто часткового задоволення позовних вимог судовий збір, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави становить суму 858,88 гривень.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2024 року, змінити, зменшивши суму аліментів з 2 500 гривень на 2 000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий, на користь держави судовий збір у розмірі 858 гривень 88 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 23 січня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: