21.01.2025 Провадження по справі № 2/940/29/25
Справа № 357/7995/24
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Косович Т.П.

при секретарі: Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, держави російська федерація в особі посольства держави російська федерація в Польщі про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, держави російська федерація в особі посольства держави російської федерації в Польщі про відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є громадянином України. У 2014 році російська федерація внаслідок проведення незаконного референдуму та агресивної політики захопила частину території України, в тому числі Автономну Республіку Крим і місто Севастополь, а 24 лютого 2022 року з надуманих підстав здійснила відкритий напад на Україну. Розв`язанням російською федерацією війни проти України, окупація території України та очевидна бездіяльність держави Україна, яка допустила до військового конфлікту з російською федерацією, призвело до порушення його прав, в тому числі права на мир, безпеку, вільне пересування, у зв`язку з чим йому завдано моральних страждань. Такі моральні страждання перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із незаконною збройною агресією російської федерації проти України, оскільки він пішов добровольцем захищати Україну 14.03.2016 року, приймав участь в АТО, був під обстрілами, неодноразово контужений, в зв`язку з чим у нього погіршився слух та можливість пересуватися, він щоденно зазнає стрес та змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, забезпечення безпеки та захисту порушених прав.

За таких обставин ОСОБА_1 просить суд стягнути з держави російська федерація на свою користь 5500000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України, а також стягнути з держави Україна на свою користь 1 гривню моральної шкоди, завданої порушенням його права на мир та 1 гривню моральної шкоди, завданої порушенням його права на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності.

Представником відповідача держави Україна в особі Міністерства юстиції України Дякіною А.Ю. поданий відзив на позов, в якому остання просить відмовити у задоволенні позову в частині пред`явлених до держави України позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Зазначено, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами як факту протиправності рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади України так і відповідно наслідків таких протиправних рішень дій чи бездіяльності у виді спричинення моральної шкоди позивачу.

Відзив від представника держави російська федерація на адресу суду не надходив.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, в позовній заяві просить слухати справу у його відсутності.

Представник відповідачадержави Україна в особі Міністерства юстиції України Дякіна А.Ю. позовних вимог в частині вимог до держави Україна не визнала.

Представник відповідача держави Російська Федерація в особі посольства держави Російська Федерація в Польщі в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією його паспорта громадянина України.

З 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.

Згідно із заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).

Третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил російської федерації.

24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України повномасштабне вторгнення Збройних Сил російської федерації на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Дані факти є загальновідомими, а тому доказуванню не підлягають згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом частин третьої та п`ятої статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до статті 5 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» російська федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на РФ як на державу, що здійснює окупацію (частини п`ята та дев`ята).

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем, а також іншим майном або в інший спосіб.

За загальним правилом шкода, завдана фізичним та юридичним особам внаслідок військової агресії російської федерації та тимчасової окупації суверенної території України відшкодовується російською федерацією (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17).

Військова агресія та окупація російською федерацією території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй). Більше того, така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації.

Оскільки внаслідок здійснення збройної агресії проти України російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, вчинила акт неповаги до суверенітету та територіальної цілісності іншої держави, то вона не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки позивачу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17).

У постанові від 22.06.2022 у справі № 311/498/20 Верховний Суд також зазначив, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21) та у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету РФ у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету РФ позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет РФ не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету РФ є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет РФ не підлягає застосуванню з огляду на порушення РФ державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням РФ своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Отже, РФ, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

Чинним ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є громадянином України, приймав участь у захисті Батьківщини у зв`язку із збройною агресією з боку російської федерації, внаслідок чого отримав поранення та другу групу інвалідності, що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 від 21.07.2005 року, копією наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 1983 від 24.03.2023 року «Про встановлення обставин поранення 02.02.2023 року під час безпосередньої участі у бойових діях молодшого сержанта ОСОБА_1 », копією довідки військової частини НОМЕР_2 № 1/37/2811 від 27.03.2022 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) молодшого сержанта ОСОБА_2 , копією довідки військової частини НОМЕР_2 № 1/37/5538 від 01.06.2023 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) молодшого сержанта ОСОБА_2 , копією довідки військової частини НОМЕР_2 № 1/37/5539 від 01.06.2023 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) молодшого сержанта ОСОБА_2 , копією довідки військово-лікарської комісії КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради № 505/1 від 10.03.2023 року, копією виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2069 КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова «ДОР», копією виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 347 Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України, копією виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 01810 КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2», копією довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 № 845 від 27.04.2023 року, копією довідки військово-лікарської комісії військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» № 19825 від 20.10.2023 року, копією довідки військово-лікарської комісії військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» № 23676 від 15.12.2023 року, копією довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 1118680 від 22.02.2024 року.

За таких обставин суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 зазнав моральних страждань, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із незаконною збройною агресією російської федерації проти України, а тому дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 неправомірними діями держави російська федерація та, враховуючи обставини справи і обґрунтування позову, вважає можливим визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000 грн., яка підлягає стягненню саме з держави російська федерація.

Щодо позовної вимоги про стягнення з держави Україна 1 гривні моральної шкоди, завданої порушенням права позивача на мир та 1 гривні моральної шкоди, завданої порушенням його права на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, то суд вважає, що ОСОБА_1 не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна перед ним за завдані збитки, а тому його позов у цій частині є необґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 258, 259, 263-265, 268, 254 ЦПК України, ст.ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, держави російська федерація в особі посольства держави російська федерація в Польщі про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави російська федерація в особі посольства держави російська федерація в Польщі, юридична адреса: 00-761, вул. Бельведерска, 49, Варшава, Республіка Польща, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , 200 000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 28 січня 2025 року.

Суддя: Т.П.Косович