ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 690/334/24
Провадження № 22-ц/821/173/25
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 17 жовтня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Линдюка В.С. в приміщенні Ватутінського міського суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю«Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и в :

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

27 травня 2024 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до Ватутінського міського суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що сторонами 30.07.2023 за допомогою веб-сайту credos.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1247-5796 (далі - Договір № 1247-5796), який відповідачем підписано з використання одноразового ідентифікатора.

Відповідно до умов договору позивачем надано відповідачу грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн, шляхом перерахування їх на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, на умовах строковості, поворотності та платності, а відповідач зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування ними за зниженою/стандартною відсотковою ставкою за кожен день користування кредитом.

Також 06.08.2023 сторонами укладено додаткову угоду до Договору № 1247-5796, яку відповідачем підписано з використанням одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якої ТОВ «Укр Кредит Фінанс» додатково надано ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 3 000,00 грн.

Позивач вказує, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору та додаткові кредитні кошти відповідно до Додаткової угоди № 1, проте ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором № 1247-5796 та Додатковою угодою №1 належним чином не виконала, як наслідок, станом на 07.02.2024 виникла заборгованість у сумі 118 185 грн, з яких: 18 000 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 100 185 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Водночас, позивач враховуючи те, що відповідач в минулому тричі користувалась його послугами кредитування та кожного разу належним чином виконувала своїх грошові зобов`язання, застосовуючи програму лояльності, зменшив заборгованість за нарахованими відсотками на 28 185,00 грн, заявивши до стягнення з відповідача в судовому порядку грошові кошти в сумі 90 000,00 грн, з яких: 18 000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 72 000,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

На підставі наведеного, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 30.07.2023 № 1247-5796 в сумі 90 000,00 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 17 жовтня 2024 року позов - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 30.07.2023 №1247-5796 в сумі 90 000 ,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не виконано належним чином умови кредитного договору та додаткової угоди №1, та враховуючи , що позивачем заявлено вимогу про зменшення розміру простроченої заборгованості за нарахованими процентами, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 12 листопада 2024 року заяву відповідача ОСОБА_1 , яку представляє ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 17 жовтня 2024 року в цивільній справі № 690/334/24 залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

03 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 17 жовтня 2024 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні усіх фактичних обставин справи. Вважає, що суд не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необгрунтованим.

Вказує, що суд першої інстанції взагалі не дослідив докази та не надав оцінки аргументам, стосовно відсутності доказів зарахування кредитних коштів на карту ОСОБА_1 .

У позовній заяві позивача зазначено, що 30.07.2023 між сторонами було укладено кредитний договір 690/334/24 та Додаткову угоду № 1, відповідно до умов яких відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 15 000,00 грн, строк кредитування 300 днів, заявлений строк 21 день, знижена ставка % 2,5 % в день, стандартна ставка % 3,00% в день, та 3 000,00 грн, а також додано до позову копію відповіді АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів. Проте, з відповіді банку неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції, за якими здійснювались перекази.

Крім того, відповідь ПриватБанку не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі : про перерахування коштів на підставі Договору №4010 від 02.12.2019.

У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 15 000,00 грн та 3 000,00 грн.

Вважає, що суд не надав належної оцінки відсутності доказів перерахування кредитних коштів на картку відповідача і у рішенні суду не зазначено жодних мотивів.

Наголошує, що позивач не звертався до суду із клопотанням про витребування доказів належності картки відповідачу та доказів зарахування кредитних коштів на вказану картку, тому, задовольняючи позов, суд не дослідив належним чином матеріали справи та припустився припущення, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Також посилається на те, що в матеріалах справи відсутній договір №4010 від 02.12.2019, який зазначено у довідці ПриватБанку, як підставу для проведення платіжної операції.

Вказує, що позивачем не надано виписку по рахунку, яка є належним доказом на підтвердження заборгованості по кредитному договору.

Також при винесенні рішення суд першої інстанції не керувався Законом України «Про захист прав споживачів» та не звернув уваги, що розмір відсотків за кредитним договором є значно завищеним у співвідношенні до розміру тіла кредиту.

Крім того, у кредитному договору зазначені не чіткі положення стосовно строку повернення кредиту, так міститься 2 дати погашення кредиту 21 день та 300 днів, що призводить до неправильного розуміння його позичальником.

Звертає увагу суду, що нарахування процентів після закінчення терміну кредитування, суперечить висновку, викладеному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18 та від 04.07.2018 у справі №14-154цс18.

На підставі умов договору до стягнення підлягає сума у розмірі 29 340,00, яка складається з 18 000,00 грн. - розмір заборгованості за тілом кредиту та 11 340,00 грн. - розмір заборгованості за відсотками.

Вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відсотків, які нараховані позивачем за період часу після закінчення строку дії кредитування.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 16 грудня 2024 року, представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» - Мельник В.С., вважаючи апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необгрунтованою, а рішення суду прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Обгрунтування відзиву аналогічне обгрунтуванню вимог позовної заяви.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 30.07.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 дистанційно в електронній формі укладено Договір № 1247-5796, який ОСОБА_1 підписано з використанням одноразового ідентифікатора, невід`ємними частинами якого є Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) (далі - Правила), та Паспорт споживчого кредиту, які розміщено на сайті http://credos.com.ua/, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15 000,00 грн максимальним строком на 300 днів, з базовим періодом (мінімальний період) 21 день, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит до 19.08.2023 та сплатити нараховані відсотки в розмірі 7 875,00 грн, а загалом 22 875,00 грн, або ж повернути кошти не пізніше 24.05.2024 та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 3% за кожен день користування кредитом від суми кредиту; вказано, що оціночна реальна вартість кредиту складає 150 000,00 грн.

06.08.2023 сторонами дистанційно в електронній формі укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 1247-5796, який ОСОБА_1 підписано з використанням одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якої сторонами погоджено, що станом на 06.08.2023 сума неповернутого кредиту за Договором № 1247-5796 становить 15 000,00 грн, та ТОВ «Укр Кредит Фінанс», на раніше узгоджених умовах у Договорі № 1247-5796, додатково надає ОСОБА_1 кредит в розмірі 3 000,00 грн.

Факт перерахування 30.07.2023 та 06.08.2023 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» грошових коштів в розмірі 15 000,00 грн та 3 000,00 грн, відповідно, на користь ОСОБА_1 на платіжну картку НОМЕР_1 через платіжну систему LiqPay, підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 09.02.2024.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 1247-57961 ОСОБА_1 отримано в якості кредиту грошові кошти в сумі 18 000,00 грн та за період часу з 30.07.2023 року по 04.02.2024 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» нараховано відсотки за користування кредитом у сумі 100 185,00 грн, а ОСОБА_1 за вказаний період часу грошові кошти на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на виконання зобов`язань за Договором № 1247-57961 не сплачувались.

2.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що у статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19.

Як вбачається із матеріалів справи, договір про відкриття кредитної лінії №1247-5796№ 1166-8641 від 30.07.2023 та Додаткова Угода до договору про відкриття кредитної лінії №1247-5796 від 06.08.2023 підписані електронним підписом позичальника ОСОБА_1 , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Також електронним підписом ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, в якому зазначено тип кредиту, сума ліміту, строк кредитування та відсоткова ставка ( інформація щодо орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача), а також порядок повернення кредиту.

Таким чином, вказаний договір було укладено в електронному вигляді та відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що позивачем не надано доказів укладення договору, а також не доведено, що при підписанні договору про відкриття кредитної лінії сторони погодили умови надання всіх послуг, є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а саме: у наданому позивачем договорі про відкриття кредитної лінії №1247-5796№ 1166-8641 від 30.07.2023, у Розділі 12 договору зазначено, що від імені позичальника ОСОБА_1 договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) НОМЕР_2 ( а.с. 29) та Додатковій Угоді від 06.08.2023, у розділі 12 зазначено, що від імені позичальника ОСОБА_1 договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) НОМЕР_3 ( а.с. 53)

Отже із наведеного слідує, що між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії та Додаткову Угоду, на підставі яких позичальник отримала кошти у розмірі 15000,00 грн та 3 000,00 грн відповідно, які були перераховані на рахунок, вказаний у договорі № НОМЕР_1 , і цього не було спростовано стороною відповідача.

Факт перерахування 30.07.2023 року та 06.08.2023 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» грошових коштів в розмірі 15 000 грн. та 3 000 грн., відповідно, на користь ОСОБА_1 на платіжну картку НОМЕР_1 через платіжну систему LiqPay, підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 09.02.2024 року, тому доводи скаржника, що у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 15 000,00 грн та 3 000,00 грн, є безпідставними.

Крім того, стороною відповідача не надано належних доказів на підтвердження того, що платіжна картка НОМЕР_1 не належить позичальнику ОСОБА_1 .

Щодо визнання укладеним кредитного договору свідчать і посилання сторони відповідача в апеляційній скарзі на те, що на підставі умов договору до стягнення із ОСОБА_1 підлягає сума у розмірі 29 340,00, яка складається з 18 000,00 грн - розмір заборгованості за тілом кредиту та 11 340,00 грн - розмір заборгованості за відсотками.

Таким чином, кредитні кошти позичальнику надавалися згідно умов укладеного договору від 30.07.2023 та Додаткової Угоди від 06.08.2023, зобов`язання відповідачем належним чином виконані не були, тому позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогами про стягнення із ОСОБА_1 тіла кредиту та нарахованих на нього відсотків за користування кредитними коштами, встановлених договором.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що проценти нараховані після закінчення терміну кредитування, є необґрунтованими, оскільки умовами договору визначено не лише суму кредитних коштів, яка надається позичальнику, а й відсоткові ставки за користування кредитом - знижена процентна ставка ( 2,5 % в день) та стандартна процентна ставка ( 3% в день ), так і відсотки за порушення умов кредитування.

Так, договором про відкриття кредитної лінії № 1247-5796 від 30.07.2023 передбачено фіксовану процентну ставку у розмірі 2,5 % за перші 21 календарні дні користування кредитом та 3 % за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, який за п. 4.12. Договору становить 300 календарних днів.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що нарахування ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та процентів здійснювалося на умовах та в сумах, погоджених сторонами, і після закінчення строку дії кредитного договору, заборгованість за процентами не нараховувалася.

Доводи скаржника, що розмір відсотків є значно завищеним, колегія суддів вважає необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами, оскільки стороною відповідача не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, а наданий скаржником розрахунок не узгоджується із умовами кредитного договору від 30.07.2023 та додаткової угоди до нього від 06.08.2023.

Крім того, позивач при зверненні із даним позовом, застосував до позичальника програму лояльності та частково списав заборгованість за нарахованими процентами у сумі 28 185,00 грн, зменшивши розмір відсотків,які підлягають стягненню із позичальника, до 72 000,00 грн.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутній договір №4010 від 02.12.2019, який зазначено у довідці ПриватБанку, як підставу для проведення платіжної операції, також є необгрунтованими, оскільки предметом даного спору є стягнення заборгованості за кредитним договором №1247-5796 від 30.07.2023 та додаткової угоди від 06.08.2023; на підтвердження проведення платіжних операцій за даними договорами у матеріалах справи міститься Довідка про перерахування суми кредиту №1247-5796 від 30.07.2023 ОСОБА_1 та від 06.08.2023 ( а.с. 67).

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що у кредитному договорі зазначені не чіткі положення стосовно строку повернення кредиту, зокрема, міститься дві дати погашення кредиту - 21 день та 300 днів, що призводить до неправильного розуміння його позичальником, є безпідставними, оскільки, якщо особі не зрозумілі умови договору, вона має право його не укладати і поставити питання про роз`яснення даних умов, проте, відповідач ОСОБА_1 погодилась з цими умовами, підписавши кредитний договір №1247-5796 від 30.07.2023 та Додаткову угоду до нього від 06.08.2023.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Інші доводи, наведені представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції із наданням обгрунтованих висновків.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 17 жовтня 2024 року, судові витрати слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 17 жовтня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков