Справа № 202/2378/23
Провадження № 2/202/39/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Бєльченко Л.А., за участі секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Якуба Юрій Антонович, про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до ОСОБА_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2023 визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді від 15.02.2023 позовну заяву залишено без руху через невиконання позивачем вимог ч.1 ст. 177 ЦПК України, надано строк для усунення недоліків.

06.04.2023 на адресу суду надійшла в новій редакції позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Якуба Ю.А., про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки.

Ухвалою судді від 03.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до провадження, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Заявою від 25.12.2023 ОСОБА_1 змінив підстави позову.

Ухвалою суду від 25.12.2023 заява ОСОБА_1 про зміну підстав позову прийнята до провадження.

В обґрунтування позовних вимог представником позивача, адвокатом Кравцовим В.В., зазначено, що 15.03.1986 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виконкомом Амур-Нижньодніпровського відділу реєстрації актів цивільного стану м.Дніпропетровська зареєстрований шлюб, актовий запис №289. В шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , яка після укладання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5 .

06.06.1988 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 24,6 кв.м. з господарськими спорудами (сарай цегляний, погріб шлакоблочний, убиральню дощату, інші споруди, огородження).

Під час перебування з позивачем у шлюбі, 31.08.2000 ОСОБА_2 отримала Державний акт серії ІІІ-ДП №090795 Д* №031397 на земельну ділянку :04:077:0021 площею 0,0809 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Починаючи з 17.04.2013, відповідно до Повідомлення про початок виконання будівельних робіт ОСОБА_2 на вказаній земельній ділянці розпочато нове будівництво житлового будинку.

Представником позивача зазначено, що в ході будівництва позивачем ОСОБА_1 за власні кошти і власними силами побудовано двоповерховий будинок загальною площею 116 кв.м., убиральня цегляна, сарай площею 24,8 кв.м., забор.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2020 шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірваний.

17.07.2020 ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_7 житловий будинок і земельну ділянку за вищевказаною адресою. Договори дарування були посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А., реєстрові номери 945, 949.

Представником позивача зазначено, що оскільки домоволодіння за вищевказаною адресою істотно збільшилося внаслідок вкладання особистих коштів і сил ОСОБА_1 , вказане майно є спільною сумісною власністю останнього і ОСОБА_2 . У зв`язку з цим, під час укладання договорів дарування ОСОБА_1 мав би надавати згоду на відчуження житлового будинку і земельної ділянки. Але вказані договори посвідчені без згоди останнього.

Посилаючись на положення ст.ст. 203, 215, ч.4 ст.369 ЦК України, представник позивача просив визнати договори дарування житлового будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , укладені від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_7 , посвідчені 17.07.2020 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А., недійсними.

Під час розгляду справи представник позивача і позивач підтримали позов, просили задовольнити.

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 заявлялося клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи задля з`ясування питання: які об`єкти нерухомості знаходяться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ; яка характеристика цих об`єктів; чи відповідають виконані будівельні роботи та побудовані об`єкти на земельній ділянці вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; яка вартість виконаних будівельних робіт; який вид будівництва фактично виконаний на об`єкті (нове, реконструкція, капітальний ремонт); чи є об`єкти нерухомим майно; який ступень будівельної готовності незавершеного будівництвом об`єктів; яка група капітальності об`єктів (а.с.91 т.1).

Ухвалою суду в судовому засіданні від 23.09.2023 відмовлено у задоволені клопотання про призначення експертизи, оскільки питання для з`ясування котрих позивач просить призначити будівельно-технічну експертизу, не стосуються предмету спору (а.с.122 т.1, протокол с/з).

Представник відповідачів, ОСОБА_8 , позовні вимоги не визнав. Заперечуючи проти позову, представником відповідачів зазначено, що позивачем ОСОБА_9 при зверненні до суду з цим позовом пропущений строк позовної давності. Також зазначено, що ОСОБА_1 не має відношення до договорів дарування, що ним оскаржуються. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11.01.2023 ОСОБА_9 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання домоволодіння за вищевказаною адресою спільною сумісною власністю. Просив відмовити у задоволені позову.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Якуба Ю.А. в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.03.1986 року, який розірваний рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2020.

17.07.2020 між ОСОБА_11 і ОСОБА_3 укладений договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 24,6 кв.м., загальною площею 43,7 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А., реєстрований номер 945. З даного договору вбачається, що вказане нерухоме майно належить дарувальнику ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 04.06.1988, посвідченого Шостою дніпропетровською нотаріальною конторою.

В цей же день, 17.07.2020, між ОСОБА_11 і ОСОБА_3 укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,0809 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд будинку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :04:077:0021. Договір дарування земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А., реєстрований номер 948. В договорі зазначено, що вказана земельна ділянка належить дарувальнику на підставі Державного акту серії ІІІ-ДП №090795 Д* №031397 про право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 20.07.2000 року.

Положенням ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами першою третьою ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203).

Позивач ставить питання про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , через те, що він, як співвласник вказаного нерухомого майна, згоду на відчуження вказаних об`єктів нерухомості не надавав.

Відповідно до положень ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (ч.1).

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень (ч.4 ст.369 ЦК).

Згідно з частиною 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Аналогічні положення закріплені в частини 3 ст. 368 ЦК України.

Як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , хоча і перебували у шлюбних відносинах на час укладання оспорюваних договорів дарування, проте відчужуване нерухоме майно, а саме, житловий будинок АДРЕСА_1 , належав відповідачці ОСОБА_2 на підставі договору дарування, а земельна ділянка за вказаною адресою була надана у приватну власність на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 20.07.2000 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, про що на ім`я ОСОБА_2 був виданий Державний акт серії ІІІ-ДП №090795 Д* №031397 про право приватної власності на землю. Тобто вказане нерухоме майно являлося особистою власністю відповідача ОСОБА_2 .

Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що під час перебування у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 вартість житлового будинку, який належав останній на підставі договору дарування, істотно збільшилася за рахунок його, позивача, власника грошових коштів і трудових сил, оскільки відповідних доказів, як то, рішення суду про визнання вказаних об`єктів нерухомості спільним сумісним майном ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , позивачем суду не представлено.

Посилання позивача на наявне у матеріалах справи Повідомлення про початок будівельних робіт від 17.01.2013, видане Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, не може слугувати доказом того, що позивач за власні грошові кошти і власними трудовими силами проводив будівельні роботи житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок чого його вартість істотно збільшилася.

Як вбачається з договору дарування житлового будинку від 17.07.2020 року, ОСОБА_11 подарований житловий будинок ОСОБА_3 житловою площею 24,6 кв.м. Такий саме розмір житловий будинок мав на час отримання його в дар, тобто на 04.06.1988 року, ОСОБА_2 .

Покази свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 з цього приводу суд також не приймає до уваги, оскільки в даному випадку вони не є належними і допустимими доказами в розумінні положень ст.ст.77,78 ЦПК України.

Згідно з частиною 3 ст. 12, частиною 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1,2 ст.89 ЦПК).

Проаналізувавши зібрані у справі докази і надавши їм оцінку, суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав під час укладання відповідачами оспорюваних договорів дарування житлового будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Надання згоди позивача на відчуження вказаних об`єктів нерухомості не потребувало, оскільки вони були приватною власністю ОСОБА_2 .

Відмовляючи позивачеві у задоволенні позову, суд не приймає посилання представника відповідачів на таку підставу для відмови, як порушення позивачем при зверненні до суду строку позовної давності, оскільки наявні самостійні підстави для відмові у позові по суті позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 4,5,10,13,81,259-263,268,265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Якуба Юрій Антонович, про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.А. Бєльченко