УХВАЛА

24 січня 2025 року

м. Київ

справа № 523/9594/16-ц

провадження № 61-593ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Досковський Віталій Геннадійович, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю,

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року залишено без змін.

03 січня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Досковський В. Г., (згідно з датою, зазначеною у накладній кур`єрської доставки) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник має заначити відомості про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах.

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Досковський В. Г., не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону, оскільки як на підставу оскарження судових рішень, окрім іншого, заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносин. Однак, зміст касаційної скарги не містить належного обґрунтування відсутності висновку Верховного Суду відносно застосування конкретних норм права спірних правовідносинах.

Також у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права та зазначає постанови Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18, від 20 листопада 2024 року у справі № 373/2163/21, в яких суд касаційної інстанції сформулював певні правові висновки, однак не конкретизує, які саме висновки Верховного Суду не застосували чи неправильно застосували суди попередніх інстанцій.

Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, а також докази направлення копій касаційної скарги усім учасникам справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України до касаційної скарги заявником не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Досковський В. Г., не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги і зазначено, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

До касаційної скарги долучено копію посвідчення ОСОБА_1 , відповідно до якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Проте Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на таке.

За приписами пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правничу допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом таких питань.

Перелік пільг учасників бойових дій та осіб, прирівняних до них, визначений у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Серед них немає права на звернення до суду без сплати судового збору з майновими вимогами, подібними до тих, з якими ОСОБА_1 , звернувся у цій справі.

Крім того, питання щодо застосування положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» розглядалося Великою Палатою Верховного Суду у справі № 9901/311/19, за результатами розгляду якої 09 жовтня 2019 року було прийнято постанову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 зазначено, що, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позов ОСОБА_1 у цій справі, пов`язаний з порушенням його прав, якими він наділений як учасник бойових дій.

Позов про визнання майна спільною сумісною власністю не зачіпає порядку реалізації та обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосується соціального і правового захисту ОСОБА_1 як учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), тому судовий збір за подання заявником касаційної скарги на судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає сплаті на загальних підставах.

Аналогічним чином Верховним Судом вирішено питання про необхідність сплати судового збору в ухвалах від 16 січня 2025 року у справі № 199/739/24,від 15 травня 2024 року у справі № 712/5278/20.

Зважаючи на те, що позовну заяву подано у липні 2016 року, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2016 року.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року становив 1 378 грн.

Ставка судового збору за подання фізичною особою або фізичною особою - підприємцем позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову,

але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати 551,20 грн (1 378 грн*0,4) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати 6 890 грн (1 378 грн*5) (редакція Закону України «Про судовий збір» на момент подання позовної заяви).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до змісту касаційної скарги ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 1 881 672,00 грн.

Отже, враховуючи характер спору та зміст касаційної скарги, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у цій справі за вимогу майнового характеру у розмірі максимальної ставки 13 780,00 грн (6 890,00 грн х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерському районі, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Не усунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.

Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Досковський Віталій Геннадійович, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 10 лютого 2025 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников