Дата документу 15.01.2025 Справа № 315/1868/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №315/1868/20 Головуючий у 1 інстанції Сапунцов В.Д.
Провадження № 22-ц/807/237/25 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Подліянової Г.С.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Латниченко Ольги Іванівни, заінтересована особа: ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопад 2024 року адвокат Ковальов Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 65337641, за яким стягувачем є ОСОБА_3 , боржником - ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначив, що на примусовому виконанні у державного виконавця Латниченко О.І. перебуває зведене виконавче провадження № 65337641, боржником у якому є скаржник ОСОБА_1 .

Зі скарги вбачається, що у наведеному вище виконавчому провадженні державним виконавцем повторно була винесена постанова про арешт коштів боржника 26 липня 2024 року.

Заявами від 30.07.2024 та 23.08.2024 адвокат Ковальов Д.В. в інтересах боржника ОСОБА_1 звертався до старшого державного виконавця Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса)Латниченко О.І. з вимогою скасувати арешт коштів на банківському рахунку, відкритому боржником в АТ «Укрсиббанк», оскільки зазначений рахунок використовується скаржником для отримання заробітної плати.

Просив визнати протиправними дії старшого державного виконавця Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Латниченко Ольги Іванівни щодо арешту та примусового стягнення грошових коштів з рахунку боржника ОСОБА_1 протягом липня-жовтня 2024 року, зобов`язати старшого державного виконавця Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Латниченко О.І. скасувати арешт коштів на рахунку.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя 12 листопада 2024 року повернуто без розгляду скаргу ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвалу суду скасувати та направити скаргу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

08 січня 2025 року від Гуляйпільського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу про повернення скарги заявникові, суд першої інстанції виходив з відсутності клопотання про поновлення строку на оскарження дій державного виконавця, неможливості з наданих матеріалів заяви встановити підстави для розгляду даної скарги Заводським районним судом м. Запоріжжя, та те, що питання відкриття провадження за аналогічною за своїм змістом скаргою вже було вирішено судом.

Колегія суддів не погоджується з зазначеним рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

Згідно з приписами ст. 449 ЦПК України скаргу на дії або бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається з матеріалів справи, скарга адвоката Ковальова Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подана на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 65337641, за яким стягувачем є ОСОБА_3 , боржником - ОСОБА_1 щодо не вчинення дій для скасування арешту з коштів боржника.

Колегія суддів зазначає, що бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні є триваючим процесом.

Адвокат Ковальов Д.В. в інтересах скаржника неодноразово звертався до старшого державного виконавця Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Латниченко Ольги Іванівни з вимогою скасувати арешт коштів на банківському рахунку, що підтверджує твердження апеляційної скарги про неможливість застосування десятиденного строку звернення до суду зі скаргою.

Окрім цього, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо неможливості визначення чи відноситься розгляд скарги ОСОБА_1 до територіальної юрисдикції (підсудності) Заводському районному суду м. Запоріжжя, оскільки з тексту скарги вбачається, що в рамках зведеного виконавчого провадження №65337641 здійснюється виконання судових рішень Заводського районного суду м. Запоріжжя та Гуляйпільського районного суду Запорізької області.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року N 49/0/9-22 територіальна підсудність справ Гуляйпільського районного суду Запорізької області на Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Постановляючи ухвалу про повернення заявнику скарги без розгляду судом першої інстанції враховано не всі вимоги процесуального закону.

Конституційний Суд України у Рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25 листопада 1997 року Головним обов`язком держави, згідно зі статтею 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

Так, у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, заява №4451/70, пункти 28-36) Європейським судом з прав людини було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Разом з тим, право на доступ до суду повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (рішення у справі "Беллє проти Франції" (Bellet v. France), заява № 13343/87, пункт 36). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany ), [ВП] заява № 42527/98, пункт 45 та рішення у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії", (Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania), [ВП] заява № 76943/11, пункти 84, 86).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (Venice Commission: the Rule of Law; прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року (далі - Доповідь Венеціанської комісії).

В пункті 37 Доповіді Венеціанської комісії вказано, що верховенство права включає в себе вісім «інгредієнтів: (1) доступність закону (в тому значенні, що закон має бути зрозумілим, чітким та передбачуваним); (2) питання юридичних прав мають бути вирішені нормами права, а не на основі дискреції; (3) рівність перед законом; (4) влада має здійснюватися у правомірний, справедливий та розумний спосіб; (5) права людини мають бути захищені; (6) мають бути забезпечені засоби для розв`язання спорів без надмірних матеріальних витрат чи надмірної тривалості; (7) суд має бути справедливим; (8) дотримання державою як її міжнародноправових обов`язків, так і тих, що обумовлені національним правом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено передчасний висновок, щодо повернення заявнику скарги без розгляду.

Отже, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 12 листопада 2024 року та є підставами її скасування і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя 12 листопада 2024 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 січня 2025 року.

Головуючий

Судді: