ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

23 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зупинення розгляду справи у цивільній справі № 214/10293/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в обґрунтування якого зазначив, що він з 04 квітня 2011 року працює на підприємстві Відповідача у структурному підрозділі «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Пунктом 3.1.15 Колективного договору на 2014-2015 роки, укладеного між начальником Відокремленого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та головою первинної профспілкової організації Відокремленого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська», схваленого на конференції трудового колективу 25 березня 2014 року, дія якого була продовжена на 2017-2021 роки і до укладення колективного договору АТ «Укрзалізниця», встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачується за письмовою заявою матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Так, за період 2017-2021 років позивач перебував у щорічних відпустках та користувався правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка за період із 14 липня 2017 року по 13 серпня 2017 року йому була нарахована та виплачена у розмірі 2105 грн. 00 коп., замість 3200 грн. 00 коп., за період із 19 лютого 2019 року по 05 березня 2019 року - у розмірі 2401 грн. 25 коп., замість 4173 грн. 00 коп., за період із 25 червня 2020 року по 26 липня 2020 року у розмірі 2627 грн. 50 коп., замість 4723 грн. 00 коп. та за період із 12 червня 2021 року по 14 липня 2021 року у розмірі 4540 грн. 00 коп., замість 6000 грн. 00 коп., тобто в розмірі, що не відповідає розміру, встановленому умовами Колективного договору. Відтак, сума недоплаченої позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за вказаний період становить 6422 грн. 25 коп. Так, позивач вважає, що Відповідач допускає тривале порушення його прав як працівника.

З урахуванням зазначеного просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у сумі 6422 грн. 25 коп., а також 2500 грн. у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік у загальному розмірі 6422 грн. 25 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн. 00 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач АТ «Українська залізниця» подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не були враховані висновки Верховного Суду, які викладені у постанові Верховного Суду судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року по справі № 501/4788/21, у постанові Верховного Суду судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2024 року по справі № 501/4789/21, у постанові Верховного Суду судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року по справі № 501/4698/21, у постанові Верховного Суду судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року по справі № 240/19227/21.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 1774 встановлено, що з 01.01.2017 мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. з огляду на відсутність факту визнання недійсними пунктів 3, 5 розділу ІІ Закону 1774, імперативна норма закону щодо незастосування з 01.01.2017 року у колективних договорах розрахункової величини у вигляді мінімальної заробітної плати має виконуватися в повному обсязі всіма без винятку суб`єктами на території України.

Отже, з набранням чинності Закону України № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року обчислення місячної тарифної ставки з застосуванням в якості розрахункової величини мінімальної заробітної плати стало недопустимим в силу імперативного припису закону.

Висновки суду першої інстанції, про застосування до спірних відносин статті 9 КЗпП України є помилковими

Крім того, судом першої інстанції не були застосовані строки позовної давності до спірних правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

28 серпня 2024 року АТ «Українська залізниця» подало до апеляційного суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 216/7179/23, оскільки за предметом, підставами позову, а також змістом позовних вимог, дані справи є подібними.

Дослідивши доводи клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову АТ «Українська залізниця» у зупиненні провадження у даній справі, з огляду на таке.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до ст. 252 ЦПК України зупинення провадження у справі є правом суду, а не обов`язком.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі в цьому випадку зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за №2 роз`яснено, що визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14 грудня 2017 року, підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Варто враховувати, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

У даному випадку, відриття Верховним Судом провадження у справі № 216/7179/23 не може бути перешкодою для апеляційного розгляду цієї цивільної справи, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду,

За наведених обставин суд вважає, що заявником не доведено, а колегією суддів не встановлено наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 216/7179/23.

З огляду на зазначене суд відмовляє АТ «Українська залізниця» у зупиненні провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 251, 252, 367, 381-384 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику Акціонерного товариства «Українська залізниця» в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: