Справа № 369/160/24
Провадження № 2/369/1468/25
РІШЕННЯ

Іменем України

23.01.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В. за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/160/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на 1/2 частину земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Коломійцева Діана Миколаївна звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 , якою просить визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя (колишнього подружжя) право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер: :01:007:5004, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0.10001 га; стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) сплачений останнім судовий збір за подання цієї позовної заяви та витрати на професійну правничу допомогу.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року по справі №759/18745/20 шлюб між ним та відповідачем було розірвано; за час перебування у шлюбі із відповідачем було набуто у спільну сумісну власність земельну ділянку (кадастровий номер: :01:007:5004, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), право власності яку було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер 353 від 02.03.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. З метою поділу майна подружжя ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.01.2024 року по справі № 369/160/24 було відкрито провадження; постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 09.04.2024 р. на 09 год. 30 хв.; визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження по справі для подання відзиву на позовну заяву.

ОСОБА_2 відзив на позовну заву у встановлені процесуальні строки не подала. В судові засідання, що відбувалися 09.04.2024, 19.06.2024, 07.10.2024, 09.12.2024 року відповідачка не з`являлася, про дата та час судового засідання повідомлялася належним чином.

19.06.2024 року представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів, згідно якого останній просив суд витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Постол Наталії Іванівни належним чином завірені копії наступних документів: - Договору купівлі-продажу, серія та номер 353 від 02.03.2013р., стороною якого є ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І.; - Документів, які підтверджували, що Договір купівлі-продажу, серія та номер 353 від 02.03.2013р., стороною якого є ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І, укладався в період наявності шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; - Заяви-згоди ОСОБА_1 на укладання Договору купівлі-продажу, серія та номер 353 від 02.03.2013р., стороною якого є ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. та витребувати у відповідача ОСОБА_2 оригінал Договору купівлі-продажу, серія та номер 353 від 02.03.2013р., стороною якого є ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. для ознайомлення та залучення копії до матеріалів судової справи.

На виконання ухвали суду від 19.06.2024 року від приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. витребувані судом документи по справі.

Ухвалою суду 07.10.2024 року підготовче засідання по справі закрито, призначено справу до розгляду по суті.

Сторони по справі відводів не заявляли.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримала повністю.

Оскільки, згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до частини 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до частини 5 ст. 268 ЦПК Українидатою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Положеннями статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статей 60,61 СК України дає підстави для висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Зазначені норми сімейного законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24.05.2017 року в справі № 6-843цс17, Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 16.01.2023 року в справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22)).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши надані сторонами справи докази суд встановив, що у період з червня 2008 року по лютий 2021 року позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року по справі №759/18745/20, на підтвердження чого позивачем було надано належним чином засвідчену копію рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року по справі №759/18745/20.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (від 01.12.2023 року № 356704739), долученої позивачем до матеріалів позовної заяви, власником земельної ділянки кадастровий номер :01:007:5004 (Вид угіддя: рілля, Площа (га): 0.1) , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 353, виданий 02.03.2013, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Постол Н.І.

На підставі наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. документів, що витребовувалися згідно Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.06.2024 року по справі №369/160/24, встановлено, що ОСОБА_3 уклала договір-купівлі продажу земельної ділянки під час перебування у шлюбі з позивачем.

Доказів того, що земельна ділянка була придбана відповідачем за кошти, які належали їй особисто, відповідачем надано не було, а тому не було спростовано факт того, що земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя. Також відповідачем не було надано жодних заперечень проти позовних вимог позивача, не надано жодних доказів, які б спростовували право спільної сумісної власності майна подружжя, набутого у шлюбі, а саме спірної земельної ділянки.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:5004 (Вид угіддя: рілля, Площа (га): 0.1), розташована за адресою: АДРЕСА_1 була набута сторонами під час перебування у шлюбі, тому зазначене майно, виходячи з приписів статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначене не заперечувалося і сторонами по справі.

Відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 04.12.2023р. оціночна вартість спірної земельної ділянки складає 492 234,17 гривень.

У зв`язку із зазначеним, а також врахувавши те, що спірна земельна ділянка була придбана подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною сумісною власністю, суд дійшов висновку про те, що наявні правові підстави для поділу земельної ділянки шляхом визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 її частку, що відповідає положенням частини першої статті 70 СК України.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 та 2 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частина 2 ст. 137 ЦПК України встановлює, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 4 ст 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідач не надала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, проти задоволення стягнення суми судових витрат на правову допомогу у розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень не заперечувала.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 141 ЦПК України, враховуючи складність судової справи, кількість поданих представником позивача процесуальних документів по справі, кількість поданих адвокатських запитів в інтересах позивача, кількість судових засідань по справі, враховуючи взяття участі представником позивача у судових засіданнях по справі, Суд дійшов висновку, що вимога про покладення судових витрат зі сплати судового збору, витрат на професійну правничу допомогу на відповідача підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити повністю.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:007:5004 (Вид угіддя: рілля, Площа (га): 0.1), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:007:5004 (Вид угіддя: рілля, Площа (га): 0.1), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) гривень та судовий збір у розмірі 2 461,18 (дві тисячі чотириста шістдесят одна гривня 18 копійок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 14 липня 2011 року, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 17 липня 2008, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено: 23.01.2025 року.

Суддя А.В. Янченко