Справа № 275/859/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 січня 2025 року селище Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Лівочки Л.І.,

при секретарі- Степанчук С.А.,

за участю: представника позивача - адвоката Нестеренка М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Брусилівського районного суду Житомирської області цивільну справу №275/859/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що по позивач зареєстрований та проживає в житловому будинку, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 . В будинку він зареєстрований та проживає з 2003 року, разом з ним проживає його батько - ОСОБА_3 , до 2013 року проживала в будинку і його мати- ОСОБА_2 .

Йому на праві приватної власності належить 2/3 частини вказаного будинку. 1/3 частина будинку належить ОСОБА_2 .

Відповідачка з 27 вересня 2013 року не проживає у даному будинку та не приймає участі в догляді за ним, поточних ремонтах.

ОСОБА_1 більше десяти років добросовісно, безперервно та відкрито володіє чужим нерухомим майном, а саме 1/3 частиною вказаного житлового будинку.

Враховуючи ту обставину, що позивач добросовісно заволодів чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним більше 10 років, то у відповідності до ч.1 ст.344 ЦК України, він набув права власності на це майно в порядку набувальної давності, але оформити належним чином та зареєструвати право власності позивач не може, оскільки у відповідності до ч.1 п.3, ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, та виникає з моменту державної реєстрації.

Позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , право власності на яку належало ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Брусилівською районною державною адміністрацією Житомирської області 14 липня 1997 року.

В суді представник позивача - адвокат Нестеренко М.М. позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, пояснив, що відповідачка восени 2013 році виїхала за межі України, в Росію, і з тих пір з позивачем та його батьком не спілкується та не приймає участі в догляді за будинком. Просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву, заяв та клопотань від неї не надходило.

Відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦК України суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши та оцінивши надані позивачем докази, приходить до наступного .

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Брусилівською районною державною адміністрацією Житомирської області 14 липня 1997 року №666, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить в рівних частках будинок АДРЕСА_2 .

19 сесією Хомутецької сільської ради 23 скликання від 20.12.2000 року позіцію за ген.планом АДРЕСА_2 перейменовано на АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою Брусилівською селищною радою Житомирського району Житомирської області від 11 грудня 2023 року.

Встановлено, що 21.06.2024 року ОСОБА_3 подарував належну йому 1/3 частину житлового будинку, а ОСОБА_1 прийняв в дар 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування 1/3 частини житлового будинку від 21 червня 2014 року,

Відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 21 червня 2014 року ОСОБА_3 подарував земельну ділянку площею 0,2500га, кадастровий номер::01:002:1252, а ОСОБА_1 прийняв в дар земельну ділянку площею0,2500 га, передану відчужувачу у власність для будівництва та обсуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 червня 2014 року свідчать, що державним реєстратором здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,2500 га, за кадастровим номером::01:002:1252.

Таким чином, позивач є власником 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500га .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.12.2003 зареєстрований в житловому будинку АДРЕСА_1 ; разом з ним в будинку зареєстрована ОСОБА_2 , 1958 р.н., що підтверджується довідкою Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 25.06.2023 року. .

З довідки про фактичне не проживання особи за місцем реєстрації від 11 жовтня 2023 року та акту №191 від 10 жовтня 2023 року, виданими Брусилівською селищною радою Житомирського району Житомирської області, вбачається, що ОСОБА_2 , 1958 р.н., фактично за місцем реєстрації не проживає з 27 вересня 2013 року.

Допитана свідок ОСОБА_4 в суді показала, що вона проживає по сусідству з позивачем та його батьком. До осені 2013 року в будинку проживала також і ОСОБА_2 - дружина батька позивача. Восени 2013 року вона разом із своїм сином від іншого шлюбу поспішно зібралися та виїхали. Вона була прихильницею Росії. З того часу вона їх більше не бачила. ОСОБА_1 постійно проживає в своєму будинку та доглядає за хворим батьком.

Свідок ОСОБА_5 в суді пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її сусідом. В будинку він проживає разом із своїм батьком, який хворіє. Раніше в будинку проживала і ОСОБА_2 - дружина батька позовача. Останній раз вона її бачила восени 2013 року. ОСОБА_2 була прихильницею Росії, розповідала, що їде в Казахстан до матері, так як не хоче жити в Україні. В 2014 році вона по телебаченню бачила виступ ОСОБА_2 на якомусь російському каналі, де вона негативно висловлювалась про Україну, політичне керівництво та громадян України. З тих пір її ніхто не бачив в селі. ОСОБА_1 постійно проживає в своєму будинку, доглядає за ним, здійснює ремонтні роботи.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному будинку, добросовісно та безперервно володіти ним, доглядати та утримувати будинок.

Частиною першою статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Постановою Пленума Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" дані роз"яснення до статті 344 ЦК України, а саме , що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт добросовісного заволодіння і продовження відкритого, безперервного володіння на протязі більше 10 років 1/3 частиною житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а тому суд вважає, що позивач набув право власності за набувальною давністю на 1/3 частину вказаного житлового будинку, право власності на яку належало відповідачці.

На підставі ст.ст. 15,16, 344 ЦК України та керуючись ст. ст.10-13, 76-81, 259, 263-265, 280-284,288 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , право власності на яку належало ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Брусилівською районною державною адміністрацією Житомирської області 14 липня 1997 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення, яке складено 27 січня 2025 року.

На рішення позивачем може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення, яке складено 27 січня 2025 року.

Суддя Л.І. Лівочка