Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

28 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Пустовіт О.Г., за участі секретаря судового засідання Голуб О.В., за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просила визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що з 18.11.1989 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , від цього шлюбу вони мають дві повнолітні дочки. З часу реєстрації шлюбу їх родина тривалий час проживала у квартирі матері позивачки, що знаходиться у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані і зараз. Перебуваючи у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 придбали на власні кошти трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м. Договір купівлі-продажу житла був оформлений та посвідчений 03.03.2015 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори. Позивач безпосередньо приймала участь при посвідченні договору, покупцем квартири, за взаємною згодою, був чоловік ОСОБА_2 і згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34415011 від 03.03.2015 року він один зареєстрований власником цієї квартири. Оскільки позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, позивач не заперечувала проти реєстрації права власності на придбану квартиру тільки на ОСОБА_2 , так як знала, що все майно придбане подружжям в шлюбі є спільною сумісною власністю та частки кожного з подружжя є рівними незалежно від того на кого з них проведена реєстрація права власності.

Як пояснює позивач, одразу після придбання квартири ОСОБА_2 поїхав на заробітки за межі України, залишив ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на квартиру та надав мені довіреність строком на три роки для вирішення від його імені усіх питань пов`язаних з правом володіння, користування квартирою. Усі інші речі забрав з собою та у квітні 2015 року залишив родину, згодом телефоном повідомив, що повертатись не збирається. З того часу і до сьогодні позивач проживає та зареєстрована у цій квартирі. Шлюб з відповідачем ОСОБА_2 не розірвано, але вже понад 9 років стосунки з родиною він не підтримує, його місцезнаходження невідоме. З часу від`їзду ОСОБА_2 позивачка самостійно володіє та користується квартирою та виконує всі обов`язки власника житла, утримує її у належному стані, сплачує усі комунальні послуги.

В результаті ворожого обстрілу і влучання ракети в об`єкт цивільної інфраструктури 20.10.2024 року по вул. Р.Шухевича в Покровському районі міста, будинок де знаходиться наша квартира зазнав пошкоджень. Для отримання допомоги на відновлення житла позивач звернулась до органів місцевого самоврядування, але з такою заявою може звертатись лише власник/співвласник або користувач житла, це позбавляє ОСОБА_1 права на отримання допомоги. У зв`язку з викладеним просить суд визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 . Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання в якому просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав, клопотань про відкладення до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ними про причини неявки, не подали відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 18 листопада 1989 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.11.1989, видане Жовтневим відділом ДРАЦС міста Кривого Рогу, актовий запис № 1326.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири серія та номер 2-350 від 03.03.2015 року за час спільного проживання у період шлюбу ОСОБА_2 було придбане нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_2 , трикімнатна, загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м. Ціна квартири 149 234,00 грн. Відповідно до п. 11 договору дружина покупця в заяві надала згоду своєму чоловіку на укладення цього договору, підпис засвідчено Тімошиною О.В., державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори 03.03.2015 року за реєстровим № 2-349.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.03.2015 року, індексний номер 34415011, власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_2 .

Довіреністю від 03.03.2015 року посвідченою державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., відповідач ОСОБА_2 уповноважив позвачку ОСОБА_1 бути його представником у державних органах з питань стосовно квартири АДРЕСА_3 . Довіреність видана строком на 3 роки до 03.03.2018 року, зареєстрована у реєстрі за № 2-351.

Відповідно до звіту з незалежної оцінки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 від 04.11.2024 року, проведена незалежна оцінка квартири за вище вказаною адресою, внаслідок проведеної роботи «виконавцем» зроблений висновок, що загальна ринкова вартість об`єкту нерухомості в цінах діючих в м. Кривий Ріг станом на 04.11.2024 року складає 220 000,00 грн. Внаслідок проведеної роботи «виконавцем» зроблений висновок, що загальна ринкова вартість 1/2 частини об`єкту нерухомості в цінах діючих в м. Кривий Ріг станом на 04.11.2024 року складає 110 000,00 грн.

Судом також досліджено долучені до матеріалів справи квитанції про сплату комунальних послуг ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна» від 21.12.2007р. №11).

За ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать, що квартира за адресою АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України ст. 368, 369 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 88, 154, 209, 212 -215, 370 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 110 000,00 грн. ( сто десять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оск аржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано без проголошення 28 січня 2025 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт