ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5053/24 Номер провадження 22-ц/814/753/25Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Чумак О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2024 року у складі судді Сініцина Е. М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 директора ТУ ДБР у місті Полтаві про визнання відсутності повноважень, визнання порушення майнових прав та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до директора ТУ ДБР у місті Полтаві Маньковського Д. В. про визнання відсутності повноважень, визнання порушення майнових прав та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2024 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду про залишення заяви без руху, позивачем у встановлений строк не усунуто.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що вимога суду щодо сплати судового збору є повторною, так як ухвалою від 16.05.2024 його позовна заява з цих підстав залишалась без руху судом та була повернута ухвалою від 25.07.2024, яку скасовано постановою Полтавського апеляційного суду від 26.09.2024. Незважаючи на вказівки апеляційного суду, суд першої інстанції знову залишив позовну заяву без руху з підстав несплати судового збору та в подальшому визнав її неподаною та повернув.

Вказує, що в заяві про усунення недоліків позовної заяви ним наголошено щодо належності та достатності наданих документів та додатково надано податкову декларацію та довідку про податкову декларацію.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані вище обставини та дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, обмеживши цим гарантоване право на доступ до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені у пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина друга статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Частиною першою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Порядок звернення до суду за судовим захистом в порядку позовного провадження урегульовано главою 1 розділу ІІІ ЦПК України. Подання позовної заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.

Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, суддя протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно із частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до директора ТУ ДБР у місті Полтаві Маньковського Д. В., в якому просив суд: визнати відсутність повноважень у відповідача щодо витрачання коштів державного бюджету із кошторису ТУ ДБР у м. Полтаві на 2023 рік на оплату послуг приватної охоронної фірми за договором № 28 від 22.02.2023; визнати порушення відповідачем його майнових прав незаконним витрачанням бюджетних коштів на оплату послуг приватної охоронної фірми за договором № 28 від 22.02.2023у розмірі 1 211 884,80 грн; стягнути з Державного бюджету України на його користь суму компенсації за нанесену йому моральну шкоду діями відповідача у розмірі 2 000 000 грн (а. с. 1).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статей 175, 177 ЦПК України, а саме: неподання позивачем доказів наявності підстав для звільнення від сплати судового збору або документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Також суд вказав на те, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору необхідно відмовити, оскільки відсутні докази скрутного матеріального становища позивача, а надані докази у своїй сукупності не можуть слугувати достатнім підтвердженням обставин, які б свідчили про матеріальне становище позивача та його вплив на можливість сплати судового збору.

Надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, роз`яснено процесуальні наслідки невиконання ухвали суду в установлений строк (а. с. 7-8).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25 липня 2024 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві (а. с. 20-21).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу суду першої інстанції від 25 липня 2024 року скасовано, а справу направлено для вирішення питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції (а. с. 47-50).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 повторно залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статей 175, 177 ЦПК України, а саме: позивачем не зазначений спосіб (способи) захисту прав або інтересів, а викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, потребують уточнення із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини. Крім того позивачем не надано належних та допустимих доказів що обґрунтовують майновий стан позивача. Відтак позивачу необхідно надати суду документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, роз`яснено процесуальні наслідки невиконання ухвали суду в установлений строк (а. с. 55-57).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2024 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві (а. с. 76-77).

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у наданий судом строк недоліків позовної заяви не усунув, уточнену позовну заяву з доказами на підтвердження заявлених вимог не надав, суму судового збору не сплатив.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону № 3674-VI).

За змістом частини першої статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Розміри ставок судового збору визначені у статті 4 цього Закону.

Статтею 8 Закону № 3674-VI встановлено підстави відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, перебуває в межах дискреційних повноважень суду і є правом, а не обов`язком суду.

Судова дискреція або «суддівський розсуд» - це вид правозастосовної діяльності, який передбачає надання для суду у випадках, передбачених правовими нормами, повноважень з вибору рішення у межах, встановлених законом, виходячи із принципів права, моралі та конкретних обставин справи з метою винесення законного, справедливого та обґрунтованого рішення.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху 31.10.2024 ОСОБА_1 направив до суду заяву про усунення недоліків, в якій вказав уточнення способу захисту та обставини заявленого позову, а також наголосив щодо наявності підстав для звільнення від сплати судового збору на підставі доданих до позовної заяви доказів (а. с. 60-62).

З доданих до позовної заяви доказів вбачається відсутність у заявника доходу за попередній 2023 календарний рік, що відповідно до Закону може бути підставою для звільнення позивача від сплати судового збору при подачі позову, проте суд першої інстанції належної правової оцінки цим доказам не дав. Суд вважав, що позивач не надав документів, що є підставою для звільнення його від сплати судового збору та не зазначив підстави звільнення з посиланням на пункт, частину, статтю Закону, що не відповідає вимогам процесуального права, які покладають на суд обов`язок дослідити та оцінити наявні у справі докази, мотивувавши у судовому рішенні підстави їх відхилення або врахування, а також самостійно застосувати право до фактичних обставин спору, виходячи із принципу jura novit curia («суд знає закони»).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18, справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Співвідношення принципу доступу до правосуддя та обов`язку сплати судового збору під час звернення до суду вимагає від суду тлумачити будь-які обов`язки зі сплати судового збору так, щоб жодним чином не ускладнити їх виконання позивачем (заявником, скаржником) (пункт 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 170/129/21).

Аналогічні підхід щодо забезпечення права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, основною складовою якого є право доступу до суду, застосовує і Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до четвертої статті 10 ЦПК України є джерелом права.

За висновками Суду, необхідність сплачувати судовий збір по-різному впливає на можливість особи реалізувати право на доступ до суду залежно від стадії процесу, на якій воно виникає. Так, якщо сплата судового збору є умовою прийнятності позову (заяви) до розгляду й відповідно неможливість виконати зобов`язання перешкоджає особі звернутися до суду першої інстанції, наведене становить «потенційне обмеження» права на доступ до правосуддя. Отже, у разі подання обґрунтованого клопотання про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати, національним судам доцільно його задовольняти та порушувати провадження у справі (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», рішення від 24.05.2006 у справі «Вейсман та інші проти Румунії»).

Таким чином, не вирішивши фактично клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, яке він належним чином обґрунтував, подавши до суду докази, які підтверджують відсутність у нього доходу за попередній календарний рік, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про визнання позовної заяви неподаною та її повернення позивачеві, що не відповідає принципу доступу до правосуддя та вимогам законності, обґрунтованості та справедливості судового рішення.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги та мотиви оскаржуваної ухвали щодо уточнення способу захисту апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Згідно частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За частиною другою статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них і розглядає відповідні заяви; вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача; може роз`яснити учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві; вирішує питання про проведення огляду письмових доказів; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує заяви та клопотання учасників справи; з`ясовує розмір заявлених сторонами судових витрат; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються відповідно до пункту 1 частини першої статті 264 ЦПК України вирішуються під час ухвалення рішення по суті заявлених вимог.

На стадії пред`явлення позовної заяви, вирішення питання про наявність/відсутність підстав для відкриття провадження у справі, суд першої інстанції перевіряє передумови права на пред`явлення позову особи та дотримання порядку її подання, та не вправі уточнювати, пропонувати позивачу надати (зазначити) докази, які на думку суду повинні бути долучені до позовної заяви.

У свою чергу, недоведеність тієї чи іншої вимоги, чи відсутність доказів на підтвердження такої вимоги може бути підставою для відмови у задоволенні позову чи окремих позовних вимог при вирішенні справи по суті, а не повернення позовної заяви позивачеві на стадії відкриття провадження у справі.

Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, на стадії відкриття провадження у справі суд не вирішує питання щодо обґрунтованості позову, достатності та належності поданих доказів, які вирішуються на наступних стадіях процесу, а тому вимоги суду першої інстанції щодо конкретизації змісту та обґрунтування позовних вимог, є помилковими.

Таким чином, визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повертаючи її позивачеві, суд першої інстанції на вищезазначені правові норми належної уваги не звернув, не перевірив аргументи позивача з посиланням на відповідні докази, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Чумак