КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/3369/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконними дій, стягнення інфляційних витрат, стягнення 3% річних, моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Ощадбанк» про визнання незаконними дій, стягнення інфляційних витрат, стягнення 3% річних, моральної шкоди, у якій просив суд: визнати незаконними дії посадових та службових осіб АТ «Ощадбанк», які виразилися у безпідставній невидачі картки для пенсійних виплат, невидачі нарахованих пенсійним фондом коштів пенсійного забезпечення за період з 01 липня 2013 року по 10 серпня 2019 року, а також направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві листа про неотримання позивачем пенсії зі свого карткового рахунку, в результаті чого з 01 серпня 2019 року позивачеві припинилося нарахування пенсійних виплат; стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні витрати у розмірі 494 019, 14 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 75 084,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн. як компенсацію за завдану моральну (немайнову) шкоду.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що він перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві як пенсіонер і отримує пенсію за вислугою років, починаючи з 2008 року.

Однак, з 2013 року він фактично не отримував нарахованих йому пенсійних виплат. При цьому, вважає, таке грубе порушення його прав відбулося внаслідок незаконних дій і вини посадових та службових осіб АТ «Ощадбанк», які виразилися у безпідставній невидачі картки для пенсійних виплат з 01 червня 2013 року по день подання позовної заяви та невидачу нарахованих йому Пенсійним фондом коштів пенсійного забезпечення до 01 березня 2023 року за період з 01 липня 2013 року по 10 серпня 2019 року, а також направленні до Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві листа з безпідставним зазначенням, що позивач не отримує пенсію зі свого карткового рахунку з 01 травня 2018 року по 01 квітня 2019 року.

Позивач вказує, 15 травня 2013 року АТ «Ощадбанк» заблокував його банківську карту для пенсійних виплат, яка була дійсна до 31 липня 2013 року. При цьому, за три місяці до закінчення терміну дії вищевказаної банківської карти він подав заяву від 07 травня 2013 року про її заміну в період, що залишився до закінчення її терміну дії, з метою недопущення блокування після 31 липня 2013 року його карткового рахунку.

Надалі, позивач зазначає, він неодноразово звертався до відділення АТ «Ощадбанк» за місцем обслуговування задля отримання нарахованих йому коштів пенсійного забезпечення та видачі іншої банківської карти взамін заблокованої, проте йому було відмовлено у цьому. Для вирішення цього питання звертався безпосередньо через особистий прийом до начальника відділення АТ «Ощадбанк» та телефонував на гарячу лінію АТ «Ощадбанк». Всі його звернення були залишені без реагування.

09 жовтня 2013 року позивачем було написано звернення на ім`я керівника Філії-Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк». У відповідь на дане звернення зазначено, що його картка знаходиться у відділенні АТ «Ощадбанк», за адресою: м. Київ, вул. Поліська, 12 та про це йому неодноразово повідомлялося, проте позивач вказує, ніяких повідомлень він не отримував. Разом з тим, у відповіді на звернення вказано, що він може отримати пенсійні нарахування за період з червня 2013 року (включно) по жовтень 2013 року (включно) в касі АТ «Ощадбанк», за адресою: м. Київ, вул. Харківське Шосе, 21/6.

Прибувши до вказаного відділення, щоб отримати кошти пенсійного забезпечення наручно, посадові та службові особи АТ «Ощадбанк» змушували зазначати в документах про неотримання позивачем картки та пенсійних виплат нібито з його вини і постійно направляли в різні відділення АТ «Ощадбанк», що суперечать законодавству України.

Відтак, фактично він зміг отримати кошти пенсійного забезпечення після подання заяви від 01 березня 2023 року, в якій вказав, що просить видати йому кошти у зв`язку з невидачею картки.

Позивач вказує, посадові та службові особи АТ «Ощадбанк» незаконно, не маючи на те жодних правових підстав, не здійснювали йому щомісячну виплату сум пенсійного забезпечення, які регулярно і своєчасно перераховувалися Пенсійним фондом України.

За таких обставин, позивач просив вирішити спір у судовому порядку, задовольнивши позовні вимоги.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у рішенні суду першої інстанції зазначено, що строк дії банківської платіжної картки, емітованої на ім`я позивача закінчився у травні 2013 року та її дію було припинено. Проте, вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідно до ксерокопії вказаної банківської картки, що міститься в матеріалах справи, чітко зазначено термін дії до липня 2013 року.

Разом з тим, у оскаржуваному рішенні вказано, що позивач до банку не подавав заяву про випуск нової картки та документи про оплату за її випуск, проте надалі це твердження спростовується судом першої інстанції, вказавши, що у період з 06 серпня 2013 року по 08 серпня 2014 року було чотири звернення позивача щодо видачі вказаних карток, відтак виникають суперечності у твердженнях в оскаржуваному судовому рішенні.

Апелянт вказує, неотримання ним платіжної картки та грошових коштів з його рахунку пенсійного забезпечення в період з 01 червня 2013 року по 01 березня 2023 року було обумовлено недотриманням умов договору та рекомендацій АТ «Ощадбанк» саме з боку посадових та службових осіб АТ «Ощадбанк», що доводиться наявними в матеріалах доказами, тому все зазначене судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні є безпідставним та суперечить фактичним обставинам справи.

02 грудня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника АТ «Ощадбанк» - Дем`янова І.Ю., у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи щодо доводів, викладених у апеляційній скарзі, вказує, позивач до відділення АТ «Ощадбанк» за отриманням платіжних карток не звертався, хоча відповідно до Виписки з електронної системи АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 відповідачем до рахунку № НОМЕР_1 було випущено платіжні картки від: 27 червня 2013 року, 06 червня 2013 року, 08 вересня 2014 року, 09 вересня 2016 року, 11 жовтня 2019 року.

Однак, позивач до відділень АТ «Ощадбанк» за отриманням вищевказаних платіжних карток не звертався. Разом з тим, відповідно до даних з електронної системи, відсутні відомості щодо блокування відповідачем платіжних карток, які були видані на ім`я позивача.

01 листопада 2013 року на адресу позивача було направлено лист, у якому було повідомлено причини виникнення незручностей при виготовленні та отриманні платіжних карток та запропоновано отримати пенсію в касі з пред`явленням паспорту, разом з тим, вказано, що нова платіжна картка перебуває у відділенні банку. Проте, позивач до відділення банку для отримання нової банківської платіжної картки не прибув, розрахункових документів для отримання грошових коштів з Рахунку у касі АТ «Ощадбанк» не надав.

Відтак, відсутні підстави вважати, що порушення прав позивача відбулося внаслідок незаконних дій і вини посадових та службових осіб АТ «Ощадбанк». Не отримання платіжної картки та грошових коштів з Рахунку у період з 01 липня 2013 року по 01 березня 2023 року було виключно волею та недотримання особисто позивачем умов договору та рекомендацій АТ «Ощадбанк».

Зазначає, твердження позивача в апеляційній скарзі про несвоєчасність виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо виплати коштів у період з 01 липня 2013 року по 10 серпня 2018 року є безпідставним та необґрунтованим.

У відзиві представник АТ «Ощадбанк» заперечує проти заявленого в апеляційній скарзі клопотання про виклик та допит свідків. Вказує, зазначене клопотання не подавалося до суду першої інстанції.

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

При апеляційному розгляді справи позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Явон А.В. підтримали, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» - Дем`янов І.Ю. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що відповідно до Договору № 17214 від 07 липня 2012 року про відкриття фізичної особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (для пенсіонерів по програмі «Арсенал») з кредитною лінією, ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) та видано банківську платіжну картку № НОМЕР_4 .

Факт відкриття рахунку та отримання платіжної картки не заперечується позивачем.

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що Банк відкриває позивачу картковий рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 , Рахунок) для обліку по ньому коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах цього Договору та нормативно-правових актів Національного банку України, правил МПС та Тарифів за послуги Банку.

Для користування Рахунком Банк оформлює та видає позивачу платіжну картку на умовах цього Договору.

Згідно з п.11.1 Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до дня закриття рахунку.

Позивач має право подати Заяву про закриття рахунку, повернувши всі банківські платіжні картки ( надалі - БПК) в банк, та після строку, вказаного в п. 11.1 Договору, отримати залишок коштів (п. 5.1.6 Договору).

Як вбачається, строк дії БПК, емітованої на ім`я ОСОБА_1 закінчився у травні 2013 року та її дію було припинено.

Однак, позивач заяву до банку про випуск нової картки та документами про оплату за її випуск, як це передбачено п. 2.7 Договору, не надав.

Долучена до позовної заяви копія заяви не містить будь-яких відомостей (відміток) про її надання до АТ «Ощадбанк».

Згідно з Випискою з електронної системи АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 . Банком до рахунку № НОМЕР_3 було випущено наступні платіжні картки: 27 червня 2013 року - платіжна картка № НОМЕР_5 (000657); 06 серпня 2013 року - платіжна картка № НОМЕР_6 (000163); 08.09.2014 року - платіжна картка № НОМЕР_7 ( НОМЕР_8 ); 09.09.2016 року - платіжна картка № НОМЕР_9 ( НОМЕР_10 ); 11.10.2019 року - платіжна картка № НОМЕР_11 ( НОМЕР_12 ).

Однак, як зазначив відповідач, позивач до відділення за вказаними картками не звертався.

Як вбачається матеріалів справи 16 серпня 2013 року, 09 вересня 2013 року, 02 жовтня 2013 року, 08 жовтня 2013 року позивач звертався до АТ «Ощадбанк» із заявами щодо неправомірності дії посадових осіб банку, пов`язаних із переоформленням позивачу нової БПК та невиплатою коштів.

01 листопада 2013 року АТ «Ощадбанк» на адресу позивача було направлено Листа (вих. № 1544/1/15), в якому Банком було повідомлено про причини виникнення незручностей при виготовленні та отримання платіжних карток, запропоновано отримати пенсію в касі ТВВ № 10026/045 з пред`явленням паспорту, а також зазначено, що нова БПК перебуває в ТВБВ № 10026/045, про що позивачу було повідомлено.

Однак, доказів того, що позивач прибув до вказаного відділення Банку для отримання нової БПК надано суду не було.

12 листопада 2013 року позивач звернувся з Заявою-проханням видати йому грошові кошти у сумі 29 515, 00 грн. з пред`явлення ним паспорту громадянина України без БПК , у зв`язку із невидачею картки через касу Банку.

Працівниками АТ «Ощадбанк» було підготовлено проект Розпорядження на видачу коштів, але позивач отримати кошти відмовився.

28 травня 2019 року АТ «Ощадбанк» (вих.№ 100.16-08/64) відповідно до «Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки в банківських установах», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року за № 1596 (Порядок) на адресу Голови комісії з припинення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві було направлено інформацію щодо рахунків пенсіонерів, по яким не отримуються кошти за період 01 травня 2018 року по 30 квітня 2019 року.

27 липня 2021 року позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» із заявою щодо здійснення особистого прийому громадян Головою правління АТ «Ощадбанк».

20 серпня 2021 року АТ «Ощадбанк» на адресу Позивача було направлено Листа (вих.№1/5-17/1361/4404/202100/с) з роз`ясненнями щодо порядку особистого прийому громадян та інформацію щодо порядку ідентифікації осіб для отримання даних по рахунках.

28 квітня 2022 року позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» з заявою про злочин працівників щодо блокування його БПК, не видачею йому нової БПК та сум коштів, що знаходяться на Рахунку.

06 травня 2022 року АТ «Ощадбанк» у відповідь на вказану заяву позивачу було направлено листа (вих.№100.10/2-07/1218), в якому було роз`яснено порядок дії щодо використання платіжних карток, отримання виписок по Рахунку.

17 червня 2022 року позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» щодо надання виписки по рахунку

Відповідно до вказаної заяви позивачу було надано виписку по рахунку.

30 червня 2022 року позивач звернувся до АТ «Ощадбанк » щодо надання виписки по рахунку українською мовою.

08 липня 2022 року АТ «Ощадбанк» у відповідь на вказану заяву позивачу було направлено листа (вих.№ 100.10/2-07/1927), в якому було роз`яснено порядок використання мови для оформлення банківських документів.

12 серпня 2022 року позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» щодо причин у відмові у видачі коштів за період з червня 2013 року по 01 вересня 2019 року.

16 серпня 2022 року АТ «Ощадбанк» у відповідь на вказану заяву позивачу було направлено листа (вих. №100.10/2-07/2293), в якому було роз`яснено порядок отримання коштів у касі Банку.

01 березня 2023 року позивачу на підставі поданої Заяви відповідно до Інструкції на видачу готівки № 358004411 (#111) було видано з Рахунку через касу АТ «Ощадбанк» грошові кошти у сумі 10000 грн.

02 березня 2023 року позивачу на підставі поданої Заяви відповідно до Інструкції на видачу готівки № (#311) було видано з Рахунку через касу АТ «Ощадбанк» грошові кошти у сумі 10000 грн.

03 березня 2023 року позивачу на підставі поданої Заяви відповідно до Інструкції на видачу готівки № (#611) було видано з Рахунку через касу АТ «Ощадбанк» грошові кошти у сумі 10000 грн.

06 березня 2023 року позивачу на підставі поданої Заяви відповідно до Інструкції на видачу готівки № (#811) було видано з Рахунку через касу АТ «Ощадбанк» грошові кошти у сумі 10000 грн.

07 березня 2023 року позивачу на підставі поданої Заяви відповідно до Інструкції на видачу готівки № (#311) було видано з Рахунку через касу АТ «Ощадбанк» грошові кошти у сумі 1688,90 грн.

07 березня 2023 року на підставі Заяви позивача картковий рахунок № НОМЕР_2 було закрито.

Вирішуючи спір у частині вимоги позивача щодо визнання незаконними дій посадових та службових осіб АТ «Державний ощадний банк України», які на думку позивача, виразилися у безпідставній невидачі картки для пенсійних виплат з 01 червня 2013 року по день подання позовної заяви та невидачу нарахованих йому Пенсійним фондом коштів пенсійного забезпечення до 01 березня 2023 року за період з 01 липня 2013 року по 10 серпня 2019 року, а також направленні до Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві листа з безпідставним зазначенням, що позивач не отримує пенсію зі свого карткового рахунку з 01 травня 2018 року по 01 квітня 2019 року, та відмовляючи у їх задоволенні суд першої інстанції, зазначив, що не отримання платіжної картки та грошових коштів з карткового рахунку у період з 01 липня 2013 року по 01 березня 2023 року було викликано недотриманням особисто позивачем умов Договору та рекомендацій Банку, натомість як вбачається із змісту відповідей Банку на звернення позивача йому було надано всі необхідні роз`яснення щодо порядку отримання нової БПК та отримання готівкою грошових коштів з Рахунку у касах Банку.

Пунктом 16 Порядку визначено про те, що якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку.

Як встановлено судом із матеріалів справи, пенсійні виплати з Рахунку позивача не отримувалися останнім у період 01 травня 2018 року по 30 квітня 2019 року, а тому дії АТ «Ощадбанк» щодо направлення до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві листа № 100.16-08/64 від 28 травня 2019 року про неотримання ОСОБА_1 пенсійних виплат з Рахунку у вказаний період суд визнав законним та обґрунтованим, а твердження позивача в їх неправомірності визнав такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

Також вирішуючи спір суд виснував, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження неправомірності дій Банку, порушення ним законних прав та охоронюваних інтересів позивача та норм чинного законодавства під час виконання Договору щодо видачі платіжної картки та проведення виплат по Рахунку а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні даної позовної вимоги, у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю.

Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь інфляційних витрат у розмірі 494 019,14 грн., що виникли за результатами заборгованості Банку перед ОСОБА_1 , за період з 01 липня 2013 року по 10 серпня 2019 року та 3% річних у сумі 75 084, 00 грн., суд зазначив, що із матеріалів справи вбачається, що позивачем розрахункові документи на виплату грошових коштів з Рахунку - платіжні інструкції було надано лише 01 березня 2023 року, 02 березня 2023 року, 03 березня 2023 року, 06 березня 2023 року, 07 березня 2023 року, а остаточну виплату коштів та закриття Рахунку проведено 07 березня 2023 року, а тому суд дійшов висновку, що твердження позивача про несвоєчасність виконання АТ «Ощадбанк» зобов`язань за Договором щодо виплати коштів у період з 01 липня 2013 року по 10 серпня 2019 року є безпідставним.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вимоги позивача про покладення на відповідача обов`язку сплатити на його користь трьох відсотків річних визначених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки договором не передбачено будь-яких строків виплати коштів, виплата коштів відбувається за зверненням клієнта, кошти були виплачені Банком за зверненням клієнта в період 01-07 березня 2023 року, що свідчить про відсутність порушення зі сторони Банку зобов`язань за договором.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачем у період з 01 липня 2013 року по 01 березня 2023 року до Банку не було надано жодного належного платіжного документу, зокрема платіжної інструкції, на підставі яких АТ «Ошадбанк» повинен був здійснювати виплати з рахунку позивача.

Беручи до уваги той факт, що позивачем не надано жодного доказу пред`явлення до Банку розрахункового документу на виплату коштів з Рахунку у період з 01 липня 213 року по 10 серпня 2019 року, суд першої інстанції вважав вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням того, що позивачем не було доведено вище зазначених позовних вимог суд дійшов висновку про безпідставність і вимог про відшкодування йому і моральної шкоди.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не повністю відповідає з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до цивільного законодавства.

Статтею 1066 ЦК України визначено про те, що за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Як передбачено ст. 1067 Цивільного кодексу України (ЦК України), договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами; банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам; банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається.

Відповідно до статті 1068 ЦК України, Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Згідно з вимогами статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83г18) зазначено, що "відповідно до частин першої та третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною першою статті 1067 цього Кодексу визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час, а залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами (частини перша третя статті 1071 ЦК України).

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Як вбачається з матеріалів 07 липня 2012 року між відповідачем у справі ПАТ «Ощадбанк» (на даний час АТ «Ощадбанк») та позивачем у справі ОСОБА_1 укладено Договір № 17214 про відкриття фізичної особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (для пенсіонерів по програмі «Арсенал» з кредитною лінією) за умовами якого позивачу було відкрито рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) для обліку по ньому коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах цього Договору та нормативно-правових актів Національного банку України, правил МПС та Тарифів за послуги Банку та видано платіжну картку № НОМЕР_4 (а.с. 15, зв.б., 60-67).

Із опису самої банківської платіжної картки № НОМЕР_4 термін її дії визначено по 30 липня 2013 року ( а.с. 15 зв.б.).

Відповідно до п. 5.1.1 Договору № 17214 про відкриття фізичної особі карткового рахунку від 07 липня 2012 року позивач як клієнт банку має право використовувати БПК як засіб для здійснення операцій по безготівковій оплаті товарів/послуг, а також для отримання грошей у готівковій формі в касах банків, фінансових установ та через банкомати.

Крім того, відповідно до положень п. 4.1.5 вказаного Договору Банк зобов`язаний замінити або поновити Клієнту БПК при отримані від нього відповідної заяви, з оплатою згідно Тарифів.

Із матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2013 року від позивача у справі ОСОБА_1 на адресу ПАТ «Ощадбанку» було подано заяву про заміну картки після закінчення строку дії попередньої в якій він просив відповідача виконати вимоги п. 4.1.5 Договору та замінити БПК №987337 термін дії якої був визначений до 31 липня 2013 року.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що 04 липня 2013 року ним була здійсненна банківська операція щодо отримання із банківського рахунку належних йому грошових коштів ( пенсійних виплат), однак банкомат відмовив у здійсненні вказаної банківської операції, про що свідчить квитанція АТ «Ощадбанк» ТВБВ №10026/046 по АДРЕСА_1 в якій містить запис «відмовлено» ( а.с. 15).

У зв`язку із неможливістю отримати належні позивачу кошти через банківський апарат позивач у справі звернувся 09 вересня 2013 року до керуючого ТВБВ №10026/0124 із заявою про видачу йому БПК. (а.с. 18) Дане звернення зареєстровано за вх. 2117 від 09 вересня 2013 року. Разом із тим, відповіді на вказане звернення позивачу не було надано - матеріали справи не містять.

Із листа№ 1544/1/15 керуючого ТВБВ №10026/045 ОСОБА_2 від 01 листопада 2013 року вбачається, що дійсно нова платіжна банківська картка на заміну № НОМЕР_4 термін дії якої був визначений до 31 липня 2013 року була передана до ТВБВ №10026/046 - 21 серпня 2013 року (а.с. 19).

12 листопада 2013 року позивач у справі звернувся до керуючого ТВБВ №10026/045 ОСОБА_2 із заявою про видачі йому з карткового рахунку грошові кошти в сумі 29 515 грн та при цьому зазначив, що причиною видачі грошових коштів за паспортом є не видача його картки.

Із матеріалів справи вбачається, що працівником ТВБВ №10026/045 ОСОБА_3 було підготовлено розпорядження на видачі вказаних коштів, однак воно не було підписано керуючим банку Гловацьким В.Ф. та начальником відділу бухгалтерського обліку, звітності та контролю Орловою Л.В. ( а.с. 21). У зв`язку з цим грошові кошти позивачу видані не були. Із пояснень позивача дана відмова працівників банку була обґрунтована тим, що ним змінено підстави видачі коштів за пред`явлення паспорту з « у зв`язку з неотриманням картки» на «не видачею картки» (а.с. 20).

Таким чином колегія суддів, перевіряючи доводи апелянта щодо вказаних подій та досліджуючи вказані обставини вважає, що дійсно у вказаному випадку дії відповідача щодо неможливості позивачем користуватися належними йому коштами на банківському рахунку 04 липня 2013 року у зв`язку із блокуванням дії БПК № НОМЕР_4 термін дії якої був визначений до 31 липня 2013 року, та не видачею вказаної картки до вказаного періоду суперечить положенню укладеного сторонами Договору № 17214, зокрема п. 4.1.5 та п. 5.1.1.

Посилання відповідача на те, що Банком було виготовлено 27 червня 2013 року нову картку № НОМЕР_5 ( НОМЕР_13 ) на заміну БПК № 987337 колегія суддів вважає таким, що не спростовує доводи позивача у цій частині, оскільки попередня картка № НОМЕР_4 мала термін дії до 31 липня 2013 року, і позивач мав права нею користуватися саме до вказаного періоду, або до активації нової картки, яка була виготовлена взамін цієї. Однак, як вбачається із листа № 1544/1/15 керуючого ТВБВ №10026/045 ОСОБА_2 від 01 листопада 2013 року нову картку для отримання позивачем взамін попередньої було передано до ТВБВ №10026/046 лише 21 серпня 2013 року (а.с. 19) тобто позивач починаючи із дати виготовлення нової картки - 27 червня 2013 року і до моменту її передачі до ТВБВ №10026/046 - 21 серпня 2013 року був позбавлених можливості користуватися своїми коштами із використанням БПК в тому числі і БПК № 987337 дія якої закінчувалася 31 липня 2013 року.

Згідно ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Оскільки відповідач своїми діями створив умови за яких позивач був позбавлений можливості отримувати ті послуги на які розраховував при укладення договору то дані дії відповідача не можливо визнати законними та обґрунтованими.

Разом із тим, згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а за статтею 257 того ж Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за частиною 4 статті 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що вище вказані події мали місце у липні та листопаді 2013 року, а ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом лише у квітні 2024 року, відповідач у справі АТ «Ощадбанк» подав суду клопотання про застосування судом строку позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позову, тому суд першої інстанції повинен був вирішити вказаний спір у вище вказаний спосіб однак цього не зробив, тому колегія суддів з врахування положень ст. 376 ч. 1 ЦПК України, вважає за необхідне змінити підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення суду висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом дотримано норми матеріали та процесуального права, що призвело до правильного вирішення спору .

Посилання апелянта на неправильне відображення в рішення суду сум отриманих ним в Банку коштів - 10 000 грн. замість належного 100 000 грн. не впливає на правильність вирішеного спору по суті, та не є підставою. Для його скасування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки зміна судового рішення не впливає на розмір витрат сторін тому колегія суддів не вбачає необхідності змінювати розмір судових витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Текст постанови складено 20 січня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв