Справа № 487/7571/24
Провадження № 2/487/423/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Скоринчук К.М., за участю секретаря судового засідання Карбівничої А.О., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що Позивач ТОВ "Споживчий центр" звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.03.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти), №24.03.2024-100003700, який відповідач підписав шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору. Позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4 500 грн., строком на 42 дні, з фіксованою незмінною процентною ставкою "Економ" - 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання коштів включно. Також з фіксованою незмінною процентною ставкою "Стандарт" 2,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки "Економ". Днем надання Кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день зарахування коштів на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Відповідно до договору від 24.03.2024 р. та квитанції про перерахунок коштів позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 4 500,00 грн., який він отримав 24.03.2024 р. Однак, своїх зобов`язань за укладеним договором не виконує. А тому позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 09.09.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

08 листопада 2024 року судове засідання було відкладено за клопотанням відповідача щодо можливості ознайомитися з матеріалами справи та надати заперечення.

26 листопада 2024 року подано відзив.

9 грудня 2024 року зареєстровано відповідь на відзив.

24 грудня 2024 року відповідачем подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.12.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та відкладено розгляд справи на 14.00 год 28.01.2025.

Станом на час розгляду справи прізвище головуючої судді змінено.

У судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності.

У судовому засіданні відповідач зазначив, що позов не визнає, оскільки кредитний договір не укладав. Стверджував, що договір від його імені уклала інша особа, якій він на те згоди не давав. Вказаній особі він дав свій паспорт та банківську карту, оскільки йому пообіцяли грошову винагороду. Після того, як відповідач дізнався про наявність даної цивільної справи то звернувся до поліції з питання порушення кримінального провадження щодо осіб, які, використовуючи його правовстановлюючі документи, оформили від його імені кредитний договір. Наразі він отримав відповідь, що перевірку за його заявою припинено, оскільки недостатньо фактів щодо вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення. Зазначив, що позов не визнає та просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд ураховує наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, що 24.03.2024 відповідач подав заявку на укладення кредитного договору №24.03.2024-100003700. Заявка є невід`ємною частиною електронного кредитного договору, зі змістом якої відповідач мав змогу ознайомитися за відповідним посиланням. У заявці відповідач зазначив свої персональні дані, долучив копію паспорта, ідентифікаційного коду та вказав реквізити електронного платіжного засобу - 5375-41ХХ-ХХХХ-9948, на який просив зарахувати кредитні кошти. Пропозицію на укладення кредитного договору, заявку на отримання кредиту, підтвердження укладення кредитного договору та отримання на свій банківський рахунок кредитні кошти підписано електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором Е994, з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору та заявки ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 4500, 00 грн строком на 42 дні з датою повернення 04.05.2024, з фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 2% за 1 день користування кредитом протягом первинного періоду та протягом перших 14 днів з дня отримання коштів включно. Також з фіксованою незмінною процентною ставкою "Стандарт" 2,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки "Економ".

Пунктом 3.1. договору передбачено, що за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Датою укладення договору є 24.03.2024. Відповідно до п.3.3. договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах: сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; строк, на який надається кредит, встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; дата повернення (виплати) кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

Згідно п. 4.3. договору днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день зарахування коштів на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано кредит.

Згідно п.4.4 кредитодавець зобов`язується нараховувати проценти у розмірі, які вказані в заявці до кредитного договору, проценти за користування нараховуються та обліковуються кредитодавцем щоденно.

Відповідно до п. 6.1. договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця у визначені терміни.

Згідно з п.14 заявки кредитного договору, ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 174052,35%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 8 910,00 грн.

Зазначена у заявці сума кредиту у розмірі 4500 тис. грн. сплачується одним платежем в останній день строку, на який надається кредит.

Зарахування кредитних коштів в розмірі 4500 грн на вказаний відповідачем рахунок підтверджується квитанцією LIQPAY від 24.03.2024 (а.с.27).

Відповідачеві були нараховані проценти в розмірі 1260 грн за перші 14 днів за фіксованою процентною ставкою у розмірі 2% та в розмірі 3150 грн за процентною ставкою 2,5% за решту 28 днів.

Розмір боргу підтверджується довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №24.03.2024-100003700 від 24.03.2024, згідно якого основний борг становить 4500 грн та 4410 грн проценти.

Як зазначив позивач загальний розмір боргу станом 29.08.2024 становить 8910 грн.

Позивач виконав зобов`язання за укладеним кредитним договором, перерахувавши на картковий рахунок відповідача кредит у розмірі 4500 грн. У підтвердження зазначеного позивачем надано належні докази.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані докази та надавши їм оцінку щодо належності кожному окремо та щодо достатності у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору з відповідачем, зарахування кредитних коштів на його рахунок та розмір боргу, надавши суду: копію пропозиції про укладення кредитного договору від 24.03.2024 за електронним підписом відповідача з використання одноразового ідентифікатора Е994; копію заявки кредитного договору №24.03.2024-100003700 від 24.03.2024, підписаної електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором Е994; копію інформаційного повідомлення позичальника ОСОБА_1 , підписаного тим же електронним цифровим підписом; копію паспорта та ідентифікаційного коду відповідача; копію квитанції LIQPAY від 24.03.024 про зарахування коштів на рахунок відповідача; довідку-розрахунок заборгованості.

Водночас відповідач у спростування факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів доказів не надав. Розмір боргу не оскаржив, своїх розрахунків не надав. Твердження відповідача про те, що від його імені кредитний договір уклала інша особа, яку він не уповноважував, суд оцінює критично, оскільки належних та переконливих доказів у підтвердження зазначеного суду не надано. Позивачем до позовної заяви долучено копію паспорта відповідача, реквізити його банківської картки та заявку з усіма його персональними даними. Як зазначив відповідач він добровільно дав свої правовстановлюючі документи та банківську картку іншій особі. Суд зауважує, що саме відповідач є володільцем та розпорядником правовстановлюючих документів та відповідає за їх збереження. Відомостей про те, що вказані документи були в розпорядженні сторонньої особи поза волею відповідача - відсутні.

Суд сприяв відповідачеві у реалізації його права на захист та, надаючи можливість подати суду належні докази у підтвердження заперечень, неодноразово відкладав розгляд справи за клопотанням відповідача. Однак, належних доказів у підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач суду не надав.

Згідно ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми аби суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено кредитний договір і відповідач отримав в користування кредитні кошти в сумі 4500 грн, але не виконує взятих на себе зобов`язань, порушуючи умови договору, що є підставою для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» борг у розмірі 8910,00 грн за кредитним договором №24.03.2024-100003700 від 24.03.2024.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» 2422,40 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: К.М. Скоринчук