Справа № 180/1885/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Янжули О.С.

секретар Котова Н.С.,

за участю: представника позивача Чепурнова В.І.

представника відповідача Постоєнка М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець в порядку загального позовного провадження, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 180/1885/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про розірвання договору, стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Чепурнов В.І. звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про розірвання договору, стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 з 1999 року перебував у трудових відносинах з Марганецьким гірничо-збагачувальним комбінатом. правонаступником якого є АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат"

За час роботи на даному підприємстві отримав хронічні професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював. Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологічних процесів, відсутність денного освітлення, несприятливий мікроклімат, важка фізична праця, вимушена робоча поза сприяли розвитку професійних захворювань.

01 липня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв`язку з виходом на пенсію.

На час втрати професійної працездатності він мав загальний стаж роботи 20 років 03 міс. 03 дн., стаж за професією в умовах впливу шкідливих факторів- 17 років 6 міс. 13 дн.

Зазначив, що незважаючи на наявні у ОСОБА_1 хронічні професійні захворювання, направлення на обласний МКЕК № 2, згідно п. 10.17 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 «Положення про МСЕК», на протязі 4 (чотирьох) років він отримати не міг. Представники акціонерного товариства «Марганецький гірничо -збагачувальний комбінат» повідомили позивача, що вони будуть сприяти йому в направленні на МСЕК лише за умови підписання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди.

Представник акціонерного товариства «Марганецький гірничо- збагачувальний комбінат» Фомченко, саме в час перебування ОСОБА_1 період з 18 березня 2024 року по 26 березня 2024 року на стаціонарному лікуванні в Марганецькій міській лікарні запросив ОСОБА_1 та запропонував підписати договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, на визначену відповідачем суму, без жодного обговорення її розміру.

ОСОБА_1 розуміючи, що саме від акціонерного товариства «Марганецький гірничо - збагачувальний комбінат» залежить його допуск до МСЕК та подальше визначення розміру відсотку втрати професійної працездатності, встановлення групи інвалідності і як наслідок отримання регресних виплат від держави, вимушений був погодиться на умови договору визначені відповідачем, на вкрай невигідних умовах.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

25 березня 2024 року ОСОБА_1 , в стані гіпертонічного кризу, запрошено в акціонерне товариство «Марганецький гірничо - збагачувальний комбінат» для підписання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди в сумі 12422,37 гривень.

При цьому 25 березня 2024 року позивач з ОСОБА_2 не зустрічався, не обговорював розмір моральної шкоди, тому що йому надано вже виготовлений раніше та підписаний договір.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 пост від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних про визнання правочинів Недійсними", правочин може бути визнаний недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставинні на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити життя чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Медичні документи, долучені до позовної заяви свідчать про перебування ОСОБА_1 на час підписання договору на стаціонарному лікуванні.

У разі визначення втрати професійної працездатності держава забезпечує право людини на отримання регресних виплат, які звісно що витрачаються на підтримання стану здоров`я, яких ОСОБА_1 був позбавлений на протязі 2020 року, 2021 року, 2022 року, 2023 року та першої половини 2024 року.

При цьому, потрібно врахувати що керівництво акціонерного товариства «Марганецький гірничо - збагачувальний комбінат» цілком усвідомлювало, що договір з ОСОБА_1 підписується на вкрай невигідних для позивача умовах, тому що відповідачем в той самий час було визнано право на отримання моральної шкоди в сумі не менше 65000 ( шість десяти п`яти тисяч ) гривень для інших працівників, які так само як позивач втратили професійну працездатність на підприємстві, але ж отримали доступ до МСЕК без примусу до підписання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди.

Після підписання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди відповідач відмовився надавати позивачу примірник договору, але ж комбінат припинив створювати перешкоди ОСОБА_1 в доступі до МСЕК та було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

10 квітня 2024 року начальником Південно - Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Тригубенко В.О. затверджено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, яким встановлено наявні у ОСОБА_1 хронічні професійні захворювання у вигляді:

-хронічний обструктивне захворювання легень першої - другої стадії ( пиловий бронхіт першої - другої стадії, група В, легенева недостатність;

-радикулопатія попереко крижова Ь4, Ь5, Б1 з вираженим статико - динамічним порушеннями, стійкий больовий і м`язово тонічним синдромами, нейродистрофією, періартроз ліктьових суглобів ( ПФ першого - другого ступеня.)

Відповідно до висновку про наявність шкідливих умов праці: згідно з Державними санітарними нормами та правилами Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкість та напруженість трудового процесу, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 року за № 248 умови праці підземного гірника очисного забою шахти № 3/5 АТ Марганецький гірничо - збагачувальний комбінат ОСОБА_1 :

-по вмісту хімічних речовин у повітрі робочої зони - 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»;

-по рівню шуму - 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»;

-по рівню локальної вібрації - 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»;

-по показникам мікроклімату- 2 ступеню «Допустимі»;

-по важкості праці - 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»;

-по напруженості праці - 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»;

-за загальною оцінкою - 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»;

Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло в наслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого в акціонерному товаристві «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат а також внаслідок недосконалості технології.

Причинами професійного захворювання у ОСОБА_1 стали:

-підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно про- робочої зміни - 41 кг при нормі до 30 кг;

-робоча поза (вимушена) незручна - до 61,2% при нормі до 25 %;

-рівень пилу - 5,447 мг/мЗ що в 2,7 рази перевищує ПДК нормативному значенні 2,0 мг/мЗ);

-рівень марганцю - 0,423 мг/мЗ при нормативному значенні 0,3 що в 1,4 рази перевищує ПДК;

-рівень шуму - 87 Дб ( ПДУ 80 дБ), що на 7 дБ перевищує допустимий;

-рівень вібрації - 116 Дб що перевищує нормативні параметри в

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 1444490 від 20.06.2024. року ОСОБА_1 визначено 65 % втрати професійної працездатності.

Відповідно до акту огляду медико - соціальної експертної комісії 12 ААГ № 573623 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання.

Позивач продовжує лікуватися, змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експерти: відновлювальні процедури і лікування.

Внаслідок втрати професійної працездатності вважає, що в ОСОБА_1 наявна моральна шкода, оскільки він втратив професійну працездатність; у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку із загальною слабкістю, втомою та болями. Він не може повернутись до повноцінного способу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному стані, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині Через захворювання він багато часу знаходиться на лікуванні. Просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 195000,00 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

11.09.2024 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат про розірвання договору, стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків у повному обсязі. Зазначив, що твердження Позивача про те, що договір про добровільне відшкодування шкоди є таким, що укладений під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах є надуманими, неправдивими та не підтверджені жодними доказами. Як зазначає Позивач 25.03.2024 року між ним та АТ Марганецький ГЗК був договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, відповідно до якого Марганецький ГЗК в строк до 02.04.2024 року сплачує ОСОБА_1 12 422,37 (дванадцять тисяч чотириста двадцять дві гривні 37 копійок) в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди, зумовленої втратою здоров`я. Відповідно до п.5 зазначеного договору при виконанні АТ Марганецький ГЗК" усіх своїх зобов`язань моральна шкода, пов`язана з втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань позивача внаслідок роботи у шкідливих умовах на АТ Марганецький ГЗК» вважається відшкодованою у повному обсязі.

При укладанні спірного договору сторони визначили його істотні умови та своїми підписами це засвідчили, при цьому ЦК України не визначений окремий порядок та послідовність підписання договору його сторонами (як не визначена обов`язкова присутність сторін в момент підписання) таким чином після підписання договору Позивачем він був підписаний зі сторони Відповідача уповноваженою особою. Свідки зазначені в договорі своїми підписами засвідчили умови на яких був укладений договір. Спірний договір зі сторони відповідача був виконаний в повному обсязі, ОСОБА_1 01.04,2024 року отримав грошові кошти, що свідчить про бажання у сторін настання наслідків укладення спірного договору та те, що договір вчинено добровільно, без будь-якого стороннього впливу. Також просять звернути увагу , що позивачем заявлено дві вимоги, які є несумісними: не може бути розірвано недійсний договір. Будь-які аргументи розірвання договору у розумінні ст.651 ЦК України позивачем не наведені. Крім того, навіть сама по собі вимога про розірвання договору свідчить про те, що на момент його укладення договір був дійсний та були відсутні будь-які негативні обставини, у числі тиск, на який посилається позивач, тяжкі обставини, тощо. Тобто, вимога розірвання договору свідчить про те, що тяжкі обставини виникли пізніше, вже після укладення та виконання сторонами договору. Позивач, не надав жодні докази, які б свідчили про зміну та наявність таких обставин після укладання та виконання сторонами договору. Законодавство України не передбачає право на повторне відшкодування шкоди. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, вважають, що для задоволення вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу, позивачем (його представником) суду не надано документів, необхідних для надання правничої допомоги.

20.09.2024 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги ОСОБА_1 задовільнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Чепурнов В.І. підтримав позовні вимоги та просив їх задовільнити у повному обсязі.

Представник відповідача - в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з Марганецьким гірничо-збагачувальним комбінатом", правонаступником якого на даний час є Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", що підтверджується копією трудової книжки Серії НОМЕР_1 , заведеної 27 грудня 1999 року на ОСОБА_3 .

За час роботи на даному підприємстві він отримав хронічні професійні захворювання, які обумовлено умовами в яких він працював.

Представник позивача у позові зазначає, що незважаючи на наявні у ОСОБА_1 хронічні професійні захворювання, направлення на обласний МКЕК № 2, згідно п. 10.17 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 «Положення про МСЕК», на протязі 4 (чотирьох) років він отримати не міг. Представники акціонерного товариства «Марганецький гірничо -збагачувальний комбінат» повідомили позивача, що вони будуть сприяти йому в направленні на МСЕК лише за умови підписання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди. Так, представник акціонерного товариства «Марганецький гірничо- збагачувальний комбінат» Фомченко, саме в час перебування ОСОБА_1 період з 18 березня 2024 року по 26 березня 2024 року на стаціонарному лікуванні в Марганецькій міській лікарні запросив ОСОБА_1 та запропонував підписати договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, на визначену відповідачем суму, без жодного обговорення її розміру. ОСОБА_1 розуміючи, що саме від акціонерного товариства «Марганецький гірничо - збагачувальний комбінат» залежить його допуск до МСЕК та подальше визначення розміру відсотку втрати професійної працездатності, встановлення групи Інвалідності і як наслідок отримання регресних виплат від держави, вимушений був погодиться на умови договору визначені відповідачем, на вкрай невигідних умовах. 25 березня 2024 року ОСОБА_1 , в стані гіпертонічного кризу, запрошено в акціонерне товариство «Марганецький гірничо - збагачувальний комбінат» для підписання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди в сумі 12422,37 гривень.

При цьому посилається на те, що 25 березня 2024 року позивач з ОСОБА_2 не зустрічався, не обговорював розмір моральної шкоди, тому що йому надано вже виготовлений раніше та підписаний договір.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних про визнання правочинів Недійсними", роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставинні на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити життя чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

У судовому засіданні було встановлено, що також вбачається з матеріалів справи, що договір про добровільне відшкодування моральної шкоди між АТ «Марганецький ГЗК» та ОСОБА_1 укладено 25 березня 2024 року, а відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) КЗ Марганецька ЦМЛ ДОР ОСОБА_1 в період часу з 18.03.2024 року по 26.03.2024 року знаходився на лікуванні в амбулаторно-поліклічному закладі. з діагнозом: гіпертонічна хвороба 2 ст., неускладнений криз. При цьому мав скарги на підвищення АТ, головний біль, запаморочення, хитку ходу, відчуття серцебиття, метеочутливість.

Попри це ОСОБА_1 в період часу з 09.02.2024 року по 20.02.2024 року перебував на лікуванні в КП "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечнікова, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого, а в період з 27.02.2024 року по 11 березня 20024 року перебував на лікуванні у державній установі "Український науково-дослідний інститут промислової медицини, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого.

Таким чином суд приходить до висновку що спірний правочин, а саме - договір про добровільне відшкодування моральної шкоди укладений між АТ «Марганецький ГЗК» та ОСОБА_1 , останнім укладено під впливом тяжкої для нього обставини - тяжкої хвороби, на вкрай невигідних для нього умовах.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серія 12 ААА №144490 від 20.06.2024 року ОСОБА_1 первинно ступінь втрати професійної працездатності встановлено у загальному розмірі 65%, з яких: 30% радик., 20% по вібр. хв., 15% ХОЗЛ та третю групу інвалідності. Дата переогляду 10.05.2025 року.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААГ №573623 від 20.06.2024 року ОСОБА_1 первинним оглядом встановлена третя група інвалідності, за профзахворюванням. Дата переогляду 10.05.2025 року.

Виходячи з медичних висновків, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 ( Форма П-4), суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на підприємстві, позивач отримав професійні захворювання.

Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо).

Згідно зі ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.

За таких обставин, з огляду на вище зазначені норми Законів, під час судового розгляду доведено, що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача професійного захворювання.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).

У зв`язку з вищевикладеним, судом встановлено, що укладений між сторонами договір 25 березня 2024 року про відшкодування моральної шкоди було укладено до встановлення у позивача стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Внаслідок втрати професійної працездатності, у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, погіршилися його здібності, переживання викликані наслідками професійного захворювання, він втратив професійну працездатність, позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений постійно приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки професійного захворювання, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни його життєвих зав`язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 150 000 грн., без утримання податку та обов`язкових платежів.

Представник позивача також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 гривень.

Так до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1-2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу надав суду: договір про надання правової допомоги від 25 серпня 2024 року укладений між адвокатом Чепурновим В.І. та ОСОБА_1 ; копію посвідчення адвоката №2211; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2533; квитанція Серія ББА №117820 від 25.08.2024 року на суму 15 000,00 грн.; копію ордера на надання правничої допомоги Серія АЕ №1313810; Акт виконаних робіт від 31 серпня 2024 року, з якого вбачається, що на складання даної позовної зави адвокатом витрачено 7 годин, вартість робіт становить 7000,00 грн., загальна вартість виконаних робіт складає 15 000,00 грн., однак вона не є повністю необгрунтована.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2022 року в справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року від № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 гривень, є завищеними та недостатньо обґрунтованими. З урахуванням предмета спору, ціни позову, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному представником позивача розмірі не є пропорційними до ціни позову, суд вважає, що з відповідача у даній справі підлягає стягненню лише частина витрат, а саме: 10 000 гривень.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача повинен бути стягнений сплачений ним судовий збір у сумі 1211,20 грн. та судовий збірна користь держави в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 23,1167 ЦК України; ст.ст.2,3,4,6,9,10,12,13,19,76-81,133, 141,

258,259,263-265,268,273,352,354-355 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про розірвання договору, стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків - задовільнити частково.

Визнати недійсним та розірвати договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, укладений 25 березня 2024 року між головою правління Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" Алєксєєвим О.М. та ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП- НОМЕР_3 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в відшкодування моральної шкоди 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП- НОМЕР_3 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Стягнути з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) судовий збір на користь держави в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Стягнути з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП- НОМЕР_3 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП- НОМЕР_3 ), проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне Товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62).

Повний текст рішення виготовлено 24 січня 2025 року.

Суддя: О. С. Янжула