23.01.2025
Справа № 696/1237/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Білопольської Н.А.,

при секретарі Бондарь Д.В.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи Ісламова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Зачепу Л.О. звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без шлюбу з 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 та з 13 вересня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявлені вимоги мотивовані тим, що у 1998 році ОСОБА_1 познайомилася з ОСОБА_5 під час навчання в м. Кіровограді. З 2001 року вони почали разом проживати як подружжя в м. Кам`янка. Проживаючи разом, у 2004 році вони придбали будинок по АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_5

30 вересня 2006 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 укладено шлюб. У жовтні 2022 року ОСОБА_5 був мобілізований до лав Збройних Сил України. Через бойове поранення ОСОБА_5 у них погіршилися стосунки і 13 вересня 2023 року шлюб між ними розірвано.

В дійсності, як зазначає заявниця, ні вона, ні ОСОБА_5 не бажали розривати шлюбні відносини, вони ні на мить не припиняли подружні відносини та продовжували проживати в одному будинку, піклувалися один про одного, також вели спільний бюджет, сплачували комунальні послуги, планували разом поїхати на відпочинок, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права і обов`язки.

25 жовтня 2023 року на ім`я заявниці, як дружини загиблого, адресовано сповіщення № 77 про загибель ОСОБА_5 при виконанні бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_3 .

06 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Оскільки шлюб розірвано органом РАЦС, ОСОБА_1 не має змоги оформити спадкові права на будинок, а також отримати соціальні пільги та гарантії, що визначені для членів родини загиблих військовослужбовців, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду.

Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області суду від 15 жовтня 2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження.

Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2024 року до участі в розгляді справи залучено заінтересованих осіб: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 (матір загиблого).

Заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених у ній, просили заяву задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Ісламов В.О. вважає, що заява Чалої про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволенню не підлягає, заявлені вимоги не підтримав.

Заінтересована особа ОСОБА_3 проти задоволення вимог ОСОБА_1 щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 (його сином) без шлюбу не заперечував.

Від заінтересованої особи ОСОБА_4 надійшла до суду заява, в якій вона просила розгляд справи провести без її участі та задовольнити вимоги ОСОБА_1 .

Військова частина НОМЕР_1 свого представника до суду не направила, з будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не зверталася.

ІНФОРМАЦІЯ_1 свого представника до суду не направив, з будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані ними документи і матеріали, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Суд зазначає, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 18 січня 2024 у справі № 560/17953/21 вказала, що судом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції відповідно до ст. 19 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

В даній справі заявниця звернулася до суду для встановлення проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу та не заявляє окремо вимог про вирішення спору про право. Матеріали справи також не містять відомостей, зокрема, що між заінтересованими особами наявний спір про право. Жодна із заінтересованих осіб не заперечувала факт проживання заявниці із загиблим однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу.

Таким чином, суд не вбачає ознак спору про право, а отже відсутні підстави для залишення заяви без розгляду.

Щодо заявленої вимоги ОСОБА_1 про проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без шлюбу з ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно проживють разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Також, згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди повинні встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку з цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання чоловіка і жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення чоловіком і жінкою спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка і жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком і жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц (провадження № 61-5362св19), від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22).

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.

Разом з тим, показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України.

Суд критично оцінює показання вказаних свідків на підтвердження того, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 у вказаний заявницею період, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю.

Під час судового розгляду стороною заявниці не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання заявниці та ОСОБА_5 як чоловіка і жінки, тобто наявність сім`ї, зокрема, що вони постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року в справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18).

Окрім того, заявниця не надала суду належних та допустимих доказів, що вони разом з ОСОБА_5 за спільні кошти придбали жилий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний спірний будинок був придбаний ОСОБА_5 22 жовтня 2004 року, тобто до укладення шлюбу між ОСОБА_5 та заявницею.

З урахуванням зазначеного вище суд вважає, що стороною заявниці не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання з чоловіком однією сім`єю без шлюбу у вказаний період, в тому числі і на час придбання спірного майна 22 жовтня 2004 року, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, що зазначені у заяві, не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки і чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення Сімейного кодексу України про спільність сумісної власності подружжя.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановив, що заявницею не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог про встановлення факту спільного проживання заявниці та ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка і жінки без шлюбу з 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заявниця не довела, що в період з 2001 року по 30 вересня 2006 року вони разом з ОСОБА_5 мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто що між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Щодо проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу у період з 13 вересня 2023 року по 22 жовтня 2023 року суд зазначає наступне.

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кам`янського районного управління юстиції Черкаської області від 30 вересня 2006 року, вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб та дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_10 , актовий запис № 92 (а.с. 7).

Водночас, із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Кам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано 13 вересня 2023 року (а.с. 8).

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Кам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 31 жовтня 2023 року, ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 394 (а.с. 9).

Із довідки виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 13 листопада 2023 року № 2000 вбачається, що ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на день смерті разом із ним проживала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Відповідно до сповіщення сім`ї № 77 від 25 жовтня 2023 року № 5/1/25/3280 ОСОБА_1 сповіщено про смерть солдата ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконуючи бойове завдання за призначенням в ході ведення бойових дій (а.с. 12).

На підтвердження взаємних прав і обов`язків заявницею надано платіжні інструкції за сплату комунальних послуг за період 23 та 30 серпня, 20 вересня, 24 жовтня, 15 листопада 2023 року, які сплачували як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_5 (а.с. 14-29).

З платіжних інструкцій від 09, 24 серпня та 07 жовтня 2023 року вбачається, що ОСОБА_5 перераховував кошти ОСОБА_1 (а.с. 34-36).

Як вбачається з рахунку № 45 від 28 жовтня 2023 року ФОП ОСОБА_12 , за поминальний обід ОСОБА_1 сплатила 17600,00 грн (а.с. 37).

Як вбачається з рахунку № 50 від 26 листопада 2023 року ФОП ОСОБА_12 , ОСОБА_1 сплатила кошти за поминальний обід (40 днів) загиблого військовослужбовця в сумі 10080,00 грн (а.с. 38).

Відповідно до договору купівлі-продажу 22 жовтня 2004 року, який зареєстрований в реєстрі за № 2831, ОСОБА_5 купив жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці розміром 900 кв.м. (а.с. 39).

Факт, який підлягає встановленню, повинен мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Так, метою встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_5 заявниця вказує отримання соціальних пільг та гарантій, що визначені для членів сім`ї загиблих військовослужбовців.

Як встановлено судом, загиблий ОСОБА_5 був військовослужбовцем.

Відповідно до ст. 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно зі ст. 16-1 Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (в редакції, яка діяла на дату загибелі ОСОБА_5 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сімям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168 (в редакції, яка діяла на дату загибелі ОСОБА_5 ), встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45 затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану.

Цей Порядок і умови визначають завдання органів військового управління, військових частин, установ, військових навчальних закладів щодо оформлення документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - ОГД), алгоритм її призначення та виплати, перелік необхідних документів.

Відповідно до п. 1.4 цього Порядку особи, які мають право на отримання ОГД, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання ОГД визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.

Таким чином, право на отримання передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ виплати виникає у осіб, визначених цим Законом станом на дату загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Суд зазначає, що військовослужбовець ОСОБА_5 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, станом на цю дату Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ діяв в редакції, яка не включала в категорію осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, особу, яка проживала однією сім`єю із загиблим/загиблою як чоловік і жінка без шлюбу.

За таких обставин заявниця ОСОБА_1 не має права на таку виплату.

Суд зазначає, що ст. 10-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (в редакції, яка діяла на дату загибелі ОСОБА_5 ) не віднесено осіб, які проживали однією сім`єю із загиблим/загиблою як чоловік і жінка без шлюбу, до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України. Таким чином, заявниця ОСОБА_1 за встановленими обставинами у справі не набула прав жінки, з якою загиблий ОСОБА_5 проживав однією сім`єю без шлюбу, а тому вона не має права на отримання гарантованої державою одноразової допомоги як член сім`ї військовослужбовця, тобто факт, який просить встановити заявниця, не викликає для неї юридичних наслідків.

Отже, у задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог про встановлення факту, що має юридичне значення, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 265, 293, 294, 315, 319, 352 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 січня 2025 року.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 28 листопада 2006 року Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області; РНОКПП: НОМЕР_6 .

Заінтересована особа - 1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_7 .

Заінтересована особа - 2 військова частина НОМЕР_1 , остання відома адреса: військове містечко № НОМЕР_8 , м. Сєвєродонецьк Луганської області, НОМЕР_9 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_10 .

Заінтересована особа - 3 Міністерство оборони України, місцезнаходження: пр-кт Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168; .

Заінтересована особа - 4 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_11 .

Заінтересована особа - 5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Суддя Н.А. Білопольська