ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року

м. Харків

справа № 646/4717/24

провадження № 22-ц/818/763/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Пилипчук Н.П., Маміної О.В.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу Селівакіна Ігора Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2024 року ухвалене у складі судді Янцовської Т.М.,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) ), але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 14.11.2015 до 06.04.2020 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони у справі мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.04.2020 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач є працездатним,має стабільний матеріальний доход, має у власності нерухоме майно, у нього відсутні інші діти, непрацездатні дружина, батьки чи інші родичі, які перебувають на його утримані тому стягнення з нього аліментів на дитини у заявленому у позові розмірі буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, інтересам дитини та гарантує забезпечення належного життєвого рівня доньки.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів для дитини щомісячно, починаючи з 30.04.2024 й до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 968 грн 96 коп.

Задовольняючи позов частково суд вважав доведеним наявність у позивачки права на позов. Проте, виходячи з загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів малолітньої дитини, врахував, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та з урахуванням принципу рівної відповідальності обох батьків за утримання дитини, стягнув аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом неповно встановлені обставини у справі та ухвалене рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Після розірвання шлюбу та припинення проживання однією сім`єю з позивачкою, апелянт постійно утримував доньку в грошовій та натуральній формі шляхом перерахування грошових коштів, оплати навчання і харчування дитини у приватній школі, придбання дитині усіх необхідних речей, їжі, одягу, взуття, оплати послуг зв`язку. За можливості батько відвідує дитину, проводить з нею спільний час та забирає на канікули до себе. Судом не враховано, що між сторонами у справі існує домовленість щодо участі апелянта в утриманні дитини, тому спір з цього питання між сторонами відсутній. Суд не перевірив ані виконання позивачем свого обов`язку із утримання дитини, ані розмір витрат, які здійснює позивач на її утримання. Надані відповідачем докази свідчать про те, що донька апелянта фактично проживає в родині батьків позивачки, а не з останньою. Проте суд зазначеним доказам належної оцінки не дав та дійшов помилкового висновку про наявність у ОСОБА_1 права на позов. Вважає,що суд незаконно відмовив йому у задоволенні клопотання про допит свідків, які могли довести факт непроживання дитини з матір`ю та факт належного виконання ним обов`язків по утриманню дитини. Також апелянт просив врахувати суд, що крім дитини на його утриманні перебуває непрацездатний батько - ОСОБА_6 , який з 2019 року втратив працездатність внаслідок хронічної хвороби мозку та численних інсультів, не може самостійно забезпечувати власні побутові потреби, має проблеми з мовою та рухом, наразі перебуває під постійним наглядом лікарів. ОСОБА_6 не працює, не отримує доходу та досі не зміг оформити пенсію. Стан його здоров`я постійно погіршується, з 04.09.2024 його було визнано інвалідом першої групи, що потребує постійної сторонньої допомоги та догляду. Крім цього апелянт повідомив суд про те, що він перебуває в шлюбі та очікує на народження дитини від цього шлюбу, що також мало бути враховано судом при визначенні розміру аліментів.

27.11.2024 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилалась на те, що судом повно та всебічно встановлені обставини у справі та ухвалене законне та обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду не спростовують. При визначені розміру аліментів судом враховано матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього на праві власності та у користуванні нерухомого майна і грошових коштів та зроблено обґрунтований висновок про наявність підстав для призначення аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Доводи апелянта про наявність підстав для призначення аліментів у розмірі 1/10 частини його заробітку ( доходу) суперечить вимогам закону, яким встановлений розмір аліментів на одну дитину у розмір частини заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 14 листопада 2015 року ОСОБА_8 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1362 ( т.1 а.с. 90).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії: НОМЕР_1 від 02.07.2016 року, актовий запис № 476, видане Ленінським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( т. 1 а.с. 14).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.04.2020 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано ( т.1 а.с. 17 19).

Згідно довідки ДП ГУ ДПС У Харківській області від 01.08.2024 ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності, обсяг доходу за 2023 рік становить 92000 грн ( т.2 а.с. 58 зворот).

З довідки про доходи № 29/5-285 від 24.07.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 працює в Національній поліції України (м. Київ) та отримує постійний доход за основним місцем роботи. Загальна сума доходу за період з 01.2024 по 06. 2024 склала 392646.98 грн ( т.1 а.с. 90 зворот).

Згідно даних щорічної декларації за 2023 рік загальна сума доходу ОСОБА_2 у вигляді заробітної плати за основним місцем роботи та суми державної соціальної матеріальної допомоги склала 661 443 грн. ОСОБА_2 має у власності нерухоме майно у вигляді частки у праві власності на квартиру, квартири, земельної ділянки та грошові кошти у розмір 2000 доларів США та 760000 грн ( т.1 а.с. 91 97, а.с. 34).

Відповідно до довідки від 22.07.2024 № 117, договору № 269000586 про надання освітніх послуг від 05.10.2023, укладеного між приватним закладом загальної середньої освіти «Харківський ліцей «ІТ СТЕП СКУЛ ХАРКІВ» Харківської області та ОСОБА_2 , останній оплачував за навчання доньки ОСОБА_3 у 2023 2024 роках у розмірі 127 510 грн. Зазначене підтверджується та даними платіжних інструкцій ( т.1 а.с. 101 зворот , а.с. 108 110).

На підставі договору про надання освітніх послуг № 269000646 від 22.04.2024 відповідач продовжує оплачувати навчання дитини у вищезазначеному учбовому закладі протягом 2024 2025 навчального року, платіжних інструкцій. Вартість навчання 16 443 грн на місяць ( т.1 а.с. 102 107, 110 - 111).

Згідно з даними платіжних інструкцій від 27.12.2023, 02.02.2024, 28.02.2024, 01.04.2024, 13.05.2024 ОСОБА_2 оплачував послуги з харчування дитини у вищезазначеному учбовому закладі ( т. 1 а.с. 112 114).

Надані відповідачем докази у вигляді фотокарток, платіжних чеків, переписки у смартфоні свідчать про добровільну участь батька в утриманні дитині у вигляді оплати відпочинку, розваг, одягу, предметів вжитку та їжі ( т. 1 а.с. 114 зворот 260, т.2 а.с. 125, ).

У вересні, жовтні 2024 року відповідач добровільно сплатив аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 124, 185).

Згідно даних наданої суду копій паспорту та свідоцтва про народження батьком відповідача є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Даними медичної документації, довідки МСЕК від 06.09.2024, висновку про необхідність реабілітації та індивідуальної програми реабілітації інваліда, підтверджується наявність у ОСОБА_6 важкої хвороби, визнання його інвалідом 1 ої групи довічно та його потребу використанні засобів реабілітації ( т.1 а.с. 126 128, т.2 а.с. 11 24 ).

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки матеріали справи не містять доказів існування між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини, мати дитини як особа з якою залишилась проживати дитина має право на отримання аліментів від того з батьків хто проживає від дитини окремо.

Згідно даних наданої суду апеляційної інстанції копії свідоцтва про народження від 07.01.2025 року відповідач є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до даних довідки МСЕК від 06.09.2024, свідоцтво про народження та про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 від 04.04.2007, листа ГУ ПФ України в Харківській області, батько відповідача ОСОБА_6 має І групу інвалідності, потребує постійного стороннього догляду і допомоги, інших родичів крім сина не має, як одержувач пенсії на обліку в управлінні Пенсійного фонду не перебуває та будь які виплати не отримує.

З огляду на зазначене доводи апелянта про існування у нього на утриманні інших осіб та неврахування судом доказів про належне утримання ним дитини у добровільному порядку хоча і не можуть бути підставою для повного звільнення його від обов`язку сплачувати аліменти на підставі рішення суду, проте мають бути враховані судом при визначенні розміру аліментів.

Враховуючи надання відповідачем добровільно матеріальної допомоги дитині у вигляді оплати її навчання та харчування у приватній школі, придбання одягу та їжі судова колегія вважає що розмір аліментів в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є об`єктивним з огляду на розмір доходу відповідача та вимоги закону щодо розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначений розмір відповідає встановленим у справі обставинам, наданим доказам та вимогам СК України. Доводи представника позивачки про невідповідність зазначеного розміру аліментів мінімально визначеному законодавцем розміру аліментів на одну дитину не є обґрунтованими. Оскільки законодавцем не встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину у вигляді фіксованої частки від доходу платника аліментів. Такий розмір визначений у вигляді 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до законів України про Державний бюджет на 2024 рік та 2025 рік прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років дорівнює 3196 грн, а 1/10 частка доходу відповідача, виходячи з даних довідки про його доходи, майже вдвічі перебільшує зазначений розмір.

Отже, беручи до уваги вище наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Встановивши, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, не врахував доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, колегія суддів апеляційного суду, вважає, що оскаржене судове рішення підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, з 1/4 до 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Селівакіна Ігора Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2024 року - змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/10 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів для дитини щомісячно, починаючи з 30.04.2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2025 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Н.П.Пилипчук

О.В.Маміна