Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2025 Справа №607/23549/24 Провадження №2/607/281/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді - Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання - Кочмар С.М.,

без участі сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іщук Костянтин Валентинович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

1. Стислий зміст позовної заяви

01 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Іщук К.В. звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання укладеного між сторонами шлюбу, зареєстрованого 01 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, відповідний актовий запис № 906 (а.с.1 - 3).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що між сторонами 01 липня 2014 року був укладений шлюб. Сторони познайомились за кордоном та проживали упродовж певного часу у США та ще до моменту укладення шлюбу у них народилося за кордоном двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2014 році подружжя переїхало в Україну, де зареєстрували шлюб та проживали у Тернополі. Представник позивача вказує, що протягом наступних років позивач та відповідач періодично виїжджали за кордон до родини, але основне місце їх проживання було в Україні. Починаючи з 2015 року у них почались невеликі конфлікти та різнились погляди на виховання дітей, почали загострюватись побутові суперечки. З 2021 року сторони стали менше спілкуватись та почали жити окремо. Зазначає, що ОСОБА_2 після чергового виїзду за кордон, не бажав повертатись до України та захотів залишитись у США. ОСОБА_1 хотіла проживати в Україні, але на сьогодні періодично змушена виїжджати до своєї родини за кордон. У позові вказано, що кожна наступна зустріч сторін після 2021 року закінчувалась черговим конфліктом через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, між ними зникла довіра один до одного, що є фундаментом у шлюбних стосунках, кардинально розходяться погляди на сімейні відносини та цінності, стала наявною нетерпимість. Між ними втрачено порозуміння та зникло почуття любові один до одного, чоловік та дружина неодноразово йшли на зустріч один одному з надією на покращення стосунків, намагались зберегти шлюб, однак, через нетривалий час конфлікти тільки загострювались. Відтак, резюмує позивач, збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам кожного з подружжя, оскільки кожен із них, вже понад два роки, живе своїм життям. Спільне господарство подружжям не ведеться, суперечок щодо розподілу побутового майна на час подання позову немає. Діти проживають разом із позивачкою та немає суперечок щодо місця їх проживання. Автор позову також вказує, що про намір розірвати шлюб ОСОБА_2 відомо й він стосовно цього не заперечує. З огляду на це, просить суд розірвати їх шлюб, а беручи до уваги невдалі спроби примиритися, звертає увагу суду на те, що примирення між ними є неприпустимим та суперечитиме інтересам як позивача, так і відповідача.

2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не скористався.

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2024 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.13,14).

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Іщук К.В. в судове засідання не з`явилися, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується розпискою та довідкою про доставку електронного документу (а.с. 20, 24), однак, від представника ОСОБА_1 - адвоката Іщук К.В. - на електронну адресу суду надійшла заява, у якій заявлено клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовільнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення № 210, № 237, оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме від 02.12.24).

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 128 ЦПК України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою (частина перша); судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята); у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (пункт 2 частини сьомої); днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункти 1 - 4 частини восьмої).

Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, зазначив, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі, отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова від 30 листопада 2022 року, справа № 760/25978/13-ц).

Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Як було заначено, представник позивача скористався вимогами зазначеної норми.

Тож суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такий висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа №361/8331/18).

Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, позивач заявила клопотання про розгляд справи без її участі, а тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

01 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серія НОМЕР_1 , відповідний актовий запис № 906, видане Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.4).

У цьому шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією сертифіката про народження (№ НОМЕР_2 ), реєстровий номер 81 (а.с.7); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія сертифіката про народження (№131-2013-00060166, реєстровий номер 232 (а.с. 8).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (стаття 4 ЦПК України).

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша).

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка; кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29 жовтня 2024 року №1-р/2024 зазначив, що Конституція України містить систему гарантій, що утворюють фундаментальну основу захисту права на шлюб і створення сім`ї, зокрема визначає гідність людини основою для здійснення нею всіх основних прав, серед інших права на шлюб; зобов`язує державу створювати умови для реалізації права на шлюб, які мають бути визначені законом та не повинні містити необґрунтованих перепон; встановлює фундаментальний принцип рівності, визначає, що права людини є невідчужуваними та непорушними; передбачає заборону скасування конституційних прав, звуження їх змісту та обсягу, а також заборону дискримінації за різними ознаками, зокрема при укладенні шлюбу (статті 3, 21, 24); Конституція України також установлює основні засади регулювання шлюбних і сімейних відносин: шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка; кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї; батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51) (абзац перший підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

У статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказано, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з частинами восьмою та дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною другою статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що починаючи з 2015 року у сторін почались конфлікти та стали відмінними погляди на виховання дітей, почали загострюватись побутові суперечки. З 2021 року сторони стали менше спілкуватись та почали жити окремо. Кожна зустріч подружжя після 2021 року закінчувалась черговим конфліктом через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, між ними зникла довіра один до одного, що є фундаментом у шлюбних стосунках, кардинально розійшлись погляди на сімейні відносини та цінності, стала наявною нетерпимість. Між чоловіком та дружиною втрачено порозуміння та зникло почуття любові один до одного; сторони неодноразово йшли на зустріч один одному з надією на покращення стосунків, намагались зберегти шлюб, однак, через нетривалий час конфлікти тільки загострювались. Збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам кожного з подружжя, оскільки кожен із них, вже понад два роки, живе своїм життям. Спільне господарство подружжям не веде, суперечок щодо розподілу побутового майна на час подання позову немає. Діти проживають разом із позивачкою та немає суперечок щодо місця їх проживання. Сторони неодноразово проявляли ініціативу щодо збереження шлюбу, шукали вихід із конфліктної ситуації та пропонували різні варіанти для покращення шлюбних стосунків, але кожного разу все закінчувалось черговими розбіжностями та суперечками. Відтак, будь-яке примирення між ними є недоцільним та суперечитиме інтересам як позивача, так і відповідача.

Позивач також стверджує, що подальше збереження сім`ї суперечить її інтересам, а тому виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення; окремо зазначає, що вжиття заходів щодо примирення відповідно до статті 111 СК України не виправить стан шлюбних відносин.

За таких обставин суд вважає, що встановлення строку на примирення, як це передбачено статтею 111 СК України, не змінить на краще стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані обставини існують протягом тривалого проміжку часу, а спроби примирення між сторонами не принесли жодних результатів.

За змістом статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України).

Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у цього подружжя відсутні.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 звернуто увагу на ту обставину, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно з частиною другою статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви

Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що сторони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, відтак їх шлюб носить формальний характер та його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим суд вважає, що відповідно до вимог статті 112 СК України шлюб між сторонами слід розірвати.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи той факт, що позов про розірвання шлюбу задоволений в повному обсязі, а позивачем сплачено судовий збір у сумі 1 211,20 гривень, що підтверджується квитанцією № 7326-8983-3378-8149 від 31 жовтня 2024 року (а.с. 9), обов`язок щодо сплати судового збору на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок, слід покласти на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Керуючись статтями 2, 4, 12 - 13, 19, 76 - 78, 141, 223, 247, 258 - 268, 273 - 274,

280 - 289, 352 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іщук Костянтин Валентинович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

2. Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 01 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, відповідний актовий запис № 906.

3. Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

4. Відповідачу направити копію заочного рішення суду.

5. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

6. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

7. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

8. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

9. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

10. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

11. Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

12. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

13. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строку з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 січня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серія НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Іщук Костянтин Валентинович, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ТР №000095 від 24.12.2015.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяТ. І. Якімець