судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 643/674/18
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: судді-доповідача - Синельникова Є. В., суддів: Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Фаловської І. М., Червинської М. Є., повернув справу № 643/674/18 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» про визнання кредитного договору недійсним у частині, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ямполець Ірина Сергіївна, на постанову Полтавського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.
Об`єднана палата зазначила:
«Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зауважує, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 459/312/19 (провадження № 61-4875св21) при визнанні оспорюваних пунктів кредитного договору від 20 березня 2007 року нікчемними виходив з того, що визначені у вказаних пунктах платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону № 2121-III, частиною четвертою статті 11 Закону № 1023-XII, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок.
Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Більш того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у зазначеній постанові посилався на аналогічний правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18), від якого Велика Палата Верховного Суду у порядку, встановленому частиною третьою статті 403 ЦПК України, не відступала (постанова від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17).
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень правова позиція, висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц, застосована у 191 постанові Верховного Суду у складі колегій суддів різних палат Касаційного цивільного суду.
З урахуванням наведеного, визначені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду підстави для передачі на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, передбачені частиною другою статті 403 ЦПК України, не підтвердилися.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що у цій справі відсутній предмет для розгляду справи об`єднаною палатою, палати».
Не можу погодитися із висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду з таких мотивів.
1. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2024 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.
1.1. Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що:
«16. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 459/312/19 застосував для кваліфікації умов договору про споживчий кредит від 20 березня 2007 року приписи Закону № 1023-XII у тій самій редакції, що діяла на час укладення 25 січня 2006 року кредитного договору, якого стосується справа № 643/674/18. На підставі приписів статей 11, 18 Закону № 1023-XII у відповідній редакції виснував, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
16.1. За обставинами справи № 459/312/19 позичальниця звернулася із позовом до банку про визнання недійсними окремих умов кредитного договору. Обґрунтувала так:
- пункти 2.2.3, 2.2.9, 3.7, 6.2, 7.1 кредитного договору щодо сплати коштів не є послугами, бо позивачка такі не замовляла та не отримувалися, а тому банк внаслідок обману приховав від неї додаткову відсоткову ставку і безпідставно вказав про наявність у нього збитків;
- пункти 3.2 та 7.4 договору теж є недійсними, оскільки встановили подвійну відповідальність за прострочення платежів;
- пункт 3.4. договору є несправедливим через застосування методу нарахування процентів «факт/360», що збільшує розмір процентної ставки;
- незаконним є також пункт 2.3.9 договору, бо передбачає розголошення банківської таємниці третім особам;
- незаконним є пункт 6.6 договору, оскільки суперечить вільному волевиявленню позичальника.
16.2. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 459/312/19 залишив без змін судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову. Хоча констатував помилковість їхнього висновку про відмову у задоволенні вимог про визнання недійсними пунктів 2.2.3, 6.2, 7.1 кредитного договору через сплив позовної давності. Зауважив, що вказані пункти кредитного договору є нікчемними, оскільки передбачені у них платежі є платою, встановлення якої заборонили частина третя статті 55 Закону № 2121-III і частина четверта статті 11 Закону № 1023-XII. Тому в тій частині правочин є нікчемним відповідно до закону без необхідності визнання його недійсним. […]
18. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду звертає увагу на те, що статті 11 і 18 Закону № 1023-XII та стаття 55 Закону № 2121-III у редакції, чинній на час укладення кредитних договорів у справах № 643/674/18 і № 459/312/19, не передбачали нікчемності умов кредитного договору через їхню несправедливість. А стаття 19 Закону № 1023-XII встановлювала недійсність (нікчемність) правочину, вчиненого з використанням нечесної підприємницької практики, зокрема через обман споживача стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах. Однак Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 459/312/19 приписи статті 19 Закону № 1023-XII не застосував, а встановив нікчемність окремих умов кредитного договору на підставі статей 11 і 18 цього Закону».
1.2. Тому колегія суддів вважала, що:
«23. Передання справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду необхідне для відступу від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 459/312/19. За змістом цього висновку умови договору про надання споживчого кредиту від 20 березня 2007 року є нікчемними на підставі статей 11 і 18 Закону № 1023-XII та статті 55 Закону № 2121-III.
24. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що такий відступ має полягати у тому, що, вирішуючи питання про недійсність умов кредитного договору, укладеного у період з 13 січня 2006 року до 15 жовтня 2011 року включно, слід зважати на таке:
- недійсними за законом (нікчемними) є умови договору про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом без письмового повідомлення про це споживача протягом семи календарних днів з дати її зміни (речення друге та третє останнього абзацу частини четвертої статті 11 Закону№ 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV), а також правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики (частина шоста статті 19 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV);
- оспорюваними, тобто такими, які суд може визнати недійсними, є умови, що обмежують права споживачів і є несправедливими (частина п`ята статті 18 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV)».
2. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
3. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
3.1. Тлумачення частини другої статті 403 ЦПК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що єдиною передбаченою законом умовою реалізації права колегії суддів є доходження судом висновку про необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
5. Тому в Об`єднаної палати були відсутні підстави для повернення справи № 643/674/18.
Суддя В. І. Крат