Справа № 452/1574/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" січня 2025 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого - судді Галина В.П.,
секретар судового засідання Задорожна В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
за участю представника позивача Морозової В.В.,
представника відповідача Мохнюк Р.Г.,
Відповідно до умов договору позики, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн., в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору.
Генерація і надсилання одноразового ідентифіка ра, використаного для підписання заявки і, відповідно, укладення договору здійснюється наступним чином: клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники товариства не мають. Вказаний ключ автоматично через API-сервіс надсилається на телефонний номер клієнта, верифікований в його особистому кабінеті на сайті. Для цього використовуються послуги оператора CMC-відправлень. Після введення клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований введений ключ, і у випадку співпадіння заявка/договір вважаються підписаними. Зазначені умови є публічною пропозицією в розумінні ст.ст 641, 644 Цивільного кодексу України.
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем (ТОВ «Інфінанс») було перераховано грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн.
Підписанням договору позики відповідач також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому була надана інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
Правилами надання коштів у позику передбачено, що договір кредиту укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається Позичальником у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України.
Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами договору кредиту.
Представником відповідача адвокатом Мохнюк Р.Г. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач з поданим позовом не погоджується, вважає його є необґрунтованим та незаконним.
Сторона відповідача вважає наведений Договір кредиту нікчемним та зазначає, що ні ТОВ «Інфінанс», ні ТОВ «Вердикт капітал», не є фінансовими установами чи банками, не мають відповідної ліцензії і тому це також є підставою для відмови у позові. Оскільки договір позики є по суті кредитним договором і мав би укладатися або банком або фінансовою установою, то договір є таким, що укладено неналежною стороною.
Також вважають, що позивачем невірно визначена сума заборгованості. Не згідні з сумою нарахування відсотків. Зазначають, що згідно таблиці розрахунку заборгованості від ТОВ «Інфінанс», відповідач отримав 13.03.2020 року суму коштів у розмірі 4000 грн. і погасив з них 340 грн 04.06.2020 року. ТОВ «Інфінанс» продало цю заборгованість, тобто отримало відшкодування у розмірі 3659.48 грн. Новий кредитор не сплатив первісному кредиторові вартість відсотків. Тому, на їхню думку, вимога не є такою, що повністю передана до другого кредитора, і тим більше до позивача. Враховуючи докази по справі, сума заборгованості могла б становити таку суму, якби договір був дійсним:
3659.48 грн - заборгованість по тілу кредиту.
(3659.48 грн?1.75%)?30 = 1 921,22 грн - заборгованість по відсоткам за 30 днів кредитування.
У сумі : 1 921,2 + 3659.48= 5 580,707 грн.
Підсумовуючи вкладене вважають, що в позивача немає права вимоги з таких підстав. Оскільки всі відсотки нараховані компаніями, які не є фінустановами, тому договір є нікчемним, а передати право вимоги по нікчемному договору неможливо. Всі подальші угоди також є нікчемними. Відсутні будь-які докази надсилання відповідачу повідомлення про заміну кредитора. Боржника жодного разу жодна компанія про це не повідомляла. Відповідач не отримував претензій щодо оплати кредиту та щодо розміру відсотків. Вимога не була повністю викуплена, а двостороння реституція має бути лише з первісним кредитором. Позивач не довів належних доказів, які б підтверджували їх право вимоги. На момент продажу вимоги, заборгованість по відсоткам складала 7059,5 грн. за розрахунками первісного кредитора. Оскільки позивач не є стороною кредитного договору (позики), то немає права нараховувати нові відсотки. Обидві компанії-фактори який розмір вимоги отримали, такий розмір вимоги і могли б вимагати, і не більше. Відповідач з ними будь-яки угод не підписував, і заміни сторони у договорі не відбулося. Відбулося лише відступлення права вимоги, яка вже існувала.
Як зазначено в позові, ТОВ «Інфінанс» переуступили свої вимоги до ТОВ «Вердикт Капітал» згідно договору факторингу від 14.07.2021 року. ТОВ «Вердикт капітал» уступило своє право вимоги ТОВ «Коллект центр» відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 10.03.2023 року.
Згідно довідки фактора - ТОВ «Вердикт капітал» від 10.03.2023 року, за період з 14.07.2021 р. по 09.01.2023 р. було нараховано 34 902,29 грн відсотків. Вся ця сума була нарахована вже після відступлення права вимоги і не може пред`являтися новими кредиторами, оскільки нові кредитори не є стороною кредитного договору.
Так як відповідач вважає, що існують правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог повністю, просить судові витрати покласти на позивача.
Заявлені позивачем витрати на правову допомогу вважають необґрунтованими та зазначають, що позови про стягнення кредитної заборгованості є типовими для ТОВ «Коллект Центр», та на їх підготовку не може витрачатись 3 годин. Крім того, позовна заява переважно містить цитування норм законодавства, не містить аналізу судової практики Верховного Суду. Позовна заява підписана директором ТОВ «Коллект Центр», а не адвокатом. Також вважають необґрунтованим надання двох годинної усної консультації. Відсутні докази того, що оплата була здійснена саме за підготовку позовної заяви по цій справі. У квитанції не зазначено за які саме послуги по яким клієнтам було оплачено.
Враховуючи викладене, сторона відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити повністю; судові витрати позивача та відповідача покласти на позивача.
Представником позивача Ткаченко М.М. надано суду письмові пояснення, в яких звернуто увагу на те, що відповідач зазначаючи, що ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» не є фінансовими установами, на підтвердження долучає до матеріалів справи фотокопії невідомого походження з невідомого веб-сайту, який не є офіційним реєстром фінансових установ.
Інформація про небанківські фінансові установи міститься у Комплексній інформаційній системі Національного банку (КІС НБУ). Дана інформаційна система призначена для отримання повної інформації щодо небанківських установ та інших учасників ринків фінансових послуг, ліцензування, реєстрацію та авторизацію яких здійснює Національний банк.
Така ліцензія була надана первісному кредитору під час укладення Договору факторингу, про що свідчать відповідні застереження і гарантії, що містяться в договорі. Отже, твердження відповідача про недійсність договору факторингу не відповідає обставинам справи.
Отже, ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» мали право нараховувати відсотки після відступлення товариствам прав вимоги. Таким чином, відсутні підстави для часткової відмови у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, нарахованих після відступлення прав вимоги.
Представник позивача зазначає, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання.
Відповідно до пропозиції укласти договір, строк дії кредитного договору - 3 роки. Згідно до умов Договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн., в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору, з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору в межах строку дії кредитного договору.
Сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений відповідно до п. 1.15 Договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом.
Відповідно до пропозиції укласти договір (оферти), всі інші умови викладені у правилах, з якими позивач ознайомився до укладення договору, та які є невід`ємною частиною договору, у тому числі: порядок застосування та нарахування процентів за користування кредитом (розділ 7 Правил); порядок зміни і припинення дії договору (розділ 8 Правил).
Відповідно до умов Договору позики та Правил надання грошових коштів у позику, проценти за користування поточною сумою Фінансового кредиту нараховуються на суму Фінансового кредиту з дня отриманн я включно та по день фактичного повернення. Сторони окремо погодили, що у випадку прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений в договорі, проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту у повному обсязі, виходячи з максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень 7.3 Правил.
Проценти за користування кредитом нараховуються щоденно. Нарахування процентів здійснюється також у неробочий чи святковий день. Сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений в договорі або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом.
При цьому, відсоткова ставка протягом дії договорів не збільшувалась. Умовами договору лише передбачалась можливість зменшення відсоткової ставки у випадку виконання пільгових умов споживачем, а у разі їх невиконання - повернення до стандартної відсоткової ставки.
Ні первісний кредитор, ні позивач, не є банками та на них не розповсюджується дія Закону України «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим, кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги.
Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження відповідача не заслуговують на увагу.
Також треба зазначити, що посилання відповідача на постанови Національного Банку України, в тому числі на Положення про організацію бухгалтерського обліку в Банках України є недоречним, оскільки положення стосуються банків, а не небанківських фінансових установ.
Відповідно, не заслуговують на увагу посилання відповідача на практику Верховного Суду, яка стосується стягнення заборгованості, кредитором за якими є банки.
У матеріалах справи справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контр-розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійсне них кредитором розрахунків.
Відповідачем було укладено кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору позичальник отримав від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків.
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів у позику. При цьому, договір та його умови в судовом порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.
Представник позивача зазначає, що розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.
Відповідно до п.6.1.4 Договору факторингу прав, вимоги переходять до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, який є підтвердженням пер едачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Матеріали справи містять докази сплати грошових коштів клієнтом фактору, реєстр бо ржників (в якому за порядковим номером 6982 зазначено відповідача), а також Акт прийому-передавання даного реєстру боржників, що свідчить про перехід права вимоги до правонаступника.
Відповідно до п. 5.2 договору про відступлення прав вимоги №10-03/2023/01, права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому вигляді.
Пунктбм 7.2. Договору встановлено, що ціна договору сплачується новим кредитором кредитору протягом 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору.
Підсумовуючи викладене, представник позивача зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал» та, в свою чергу, від ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача npaв вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Дані договори не оскаржуються в судовому порядку, як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділене правом грошової вимоги до відповідача.
Повідомлення боржника здійснювалось первісним кредитором відповідно до п.5.5 вказаного договору. Повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладанні договорів відступлення прав вимоги.
Щодо права наступного кредитора нараховувати відсотки, представник зазначає, що у разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки Банку за договором, що стосується умов кредитування в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, неустойок.
Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, представник позивача зазначає, що відповідач не звертався з клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Слід врахувати, що обставини справ, зокрема, умови кредитних договорів, здійснені боржником оплати, наявні документи, відрізняються в кожній окремій справі. Твердження відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями.
Відповідач вказує, що ним понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 8 700,00 грн. Дані витрати сторона позивача вважає неспівмірним з обсягом послуг, наданих відповідачу та такими, що є очевидно завищеними, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження, є малозначною, а також типовою для представника відповідача. Представником відповідача не проводилось збирання доказів, пошук та дослідження судової практики, аналіз законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Враховуючи викладене, представник позивача просить суд позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити в повному обсязі, та відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат або суттєво зменшити їх розмір.
Представник позивача адвокат Морозова В.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Додатково пояснила, що 07.02.2020 року між ТзОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики. Цей договір укладався із застосуванням інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора. Така можливість передбачена ч. 2 ст. 639 ЦК України. Підписаний договір за допомогою одноразового ідентифікатора, як аналога власноручного підпису. Така можливість також передбачена ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Отже, договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства України та містить всі необхідні реквізити. Факт укладення договору і отримання кредитних коштів, виходячи зі змісту відзиву на позовну заяву, не заперечуються. Зауважила, що як передбачено договором, кредитні кошти позики надаються в рамках так званої кредитної лінії, ліміт якої складає 20 000 грн. Кошти надаються окремими траншами. Предметом спору саме є не повернення третього траншу кредиту в розмірі 4 000 грн. Тобто, в рамках виконання цього договору вже було отримано відповідачем три транші. Перших два повернуті і отримано третій. У договорі передбачено строки і їх потрібно розмежовувати. Кредит, як це передбачено пунктом 1.2 і пунктом 1.7 Договору, надається строком користування на 36 календарних місяців. Тобто, строк правомірного користування кредитними коштами, які отримані в рамках кредитної лінії, складає 36 календарних місяців. А строк 30 календарних днів це строк, який визначається для користування траншем і це строк кредитування на пільгових умовах. Ці строки важливо розмежовувати. Строк користування кредитом вираховується від дати укладення кредиту. Договір укладено 07.02.2020 року. Отже, строк правомірного користування кредитними коштами, які отримані в рамках цього договору, окремими траншами, до 07.02.2023 року. Нарахування здійснювались, як первісним кредитором, так і новим кредитором ТОВ «Кредит Капітал» з дотриманням цього строку, тобто в межах строку правомірного користування кредитними коштами. Відповідно до положення пункту 3.5 договору, сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом або траншем понад строк, який встановлений договором, тобто понад 30 цих днів, зобов`язання позичальника продовжуються на увесь період фактичного користування. Тобто, зобов`язання зі сплати відсотків продовжуються на весь період, який передбачений договором. На оформлення окремого траншу до матеріалів справи долучено на підтвердження заявку-анкету на кредитування, пропозицію про надання третього траншу, акцепт пропозиції. Отримання третього траншу підтверджено належними і достатніми доказами, як це передбачено в договорі. Пропозиція і акцепт є додатками до договору і вони оформляються кожного разу на отримання кожного окремого траншу. До матеріалів справи долучено два розрахунки заборгованості. Перший складений ТОВ «Інфінанс», первісним кредитором, на дату відступлення права вимоги. Із цього розрахунку вбачається, що він відображає всю кредитну історію позичальника, відображає інформацію по першому, другому та третьому траншу. Перший і другий транші, які були отримані, повернені. По третьому траншу, який є предметом спору, відповідачем були здійснені оплати і погашені всі відсотки за користування кредитними коштами. По суті, заборгованість перед першим кредитором склала заборгованість за тілом кредиту в сумі 3 659 грн. 48 коп. Це заборгованість за тілом кредиту, яка в подальшому первісним кредитором була передана ТОВ «Вердикт Капітал» за договором факторингу від 14.07.2021 року. Як вбачається в розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал», він відображає заборгованість за тілом кредиту, а також вказане товариство скористалось своїм правом нового кредитора і здійснило донарахування відсотків за пільговою ставкою 1,75 за період з дати набуття права вимоги 14.07.2021 року по 09.01.2023 року, тобто до дати відступлення права вимоги до позивача. Нарахування здійснені в межах строку користування кредитними коштами. Такі донарахування ТОВ «Вердикт Капітал» склали в сумі 34 902 грн. 29 коп. Таким чином, загальна сума, яка склала ціну позову, і заявлена до стягнення, складає 38 561 грн. 77 коп., з яких 3 659 грн. 48 коп. за тілом кредиту та 34 902 грн. 29 коп. за відсотками, які нараховані ТОВ «Вердикт Капітал». ТОВ «Коллект Центр» теж надало розрахунок заборгованості, але він не містить нових донарахувань, а лише відображає розрахунки попередніх кредиторів.
14.07.2021 року ТОВ «Інфінанс» відступило право вимоги до ТОВ «Кредит Капітал». ТОВ «Інфінанс» мало чинну ліцензію за період з 01.01.2016 року по 03.11.2022 року. Тобто, на дату укладення, як договору позики, так і договору факторингу, ТОВ «Інфінанс» мало статус фінансової установи і відповідно ліцензію, що згідно закону дозволяла здійснювати йому таку діяльність.
Так само щодо ТОВ «Вердикт Капітал», його ліцензія діяла з 30.03.2017 року по 20.04.2023 року. На дату укладення договору факторингу, а також на дату укладення договору відступлення права вимоги вже до ТОВ «Коллект Центр», ТОВ «Вердикт Капітал» мало відповідну ліцензію і діяло згідно з вимогами чинного законодавства.
ТОВ «Коллект Центр» мало строкову ліцензію з 18.10.2021 року по 29.03.2024 року, а 29.03.2024 року отримало ліцензію з необмеженим строком дії.
Таким чином, суб`єктний склад правочинів, як договору позики, так і договорів факторингу, відступлення права вимоги, є законним.
Також, в обґрунтування позоу, представник позивача посилалась на долучені до справи письмові пояснення.
Крім цього, представник позивача зазначила, що перший транш ОСОБА_1 було отримано в день укладення договору 07.02.2020 року в сумі 1400 грн., який був повернутий 17.02.2020 року. У подальшому 17.02.2020 року ним було отримано другий транш 2 000 грн., який був повернутий 13.03.2020 року. Та 13.03.2020 року було отримано третій транш 4 000 грн., який власне є предметом розгляду наведеної справи.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, представник відповідача адвокат Мохнюк Р.Г. в судовому засіданні в режимі відеоконференції зазначила, що сторона відповідача не може визнати позов, поданий саме ТОВ «Коллект Центр», оскільки немає доказів передачі права вимоги від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр». Вони не заперечують факт отримання кредиту. Підтверджують, що кредит було отримано і пораховано, що протягом строку кредитування заборгованість плюс відсотки мали б складати 5 580 грн. 71 коп. В цій частині могли б визнати позов, якщо б позивачем був принаймні ТОВ «Вердикт Капітал» або первісний кредитор. Оскільки немає доказів того, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало право вимоги саме ТОВ «Коллект Центр», чинному позивачу, тому відповідно не погоджуються і просять відмовити в задоволенні всіх позовних вимог.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити із таких підстав.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Частинами п`ятою, сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до етапі 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Стаття 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет зазначену договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно із вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства чи за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних, підписів.
Пунктом 1.5 договору визначено, що загальний (максимальний) розмір кредитної лінії 20 000 гривень.
Згідно п. 1.7 цього договору, протягом 36 календарних місяців з дня укладення договору позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту, які позичальник зобов`язаний повернути Товариству в рамках надання кредиту на умовах Договору та Правил.
Із пояснень, наданих стороною позивача під час розгляду справи, відомо, що перший транш ОСОБА_1 було отримано в день укладення договору 07.02.2020 року в сумі 1400 грн., який був повернутий 17.02.2020 року. У подальшому 17.02.2020 року ним було отримано другий транш 2 000 грн., який повернутий 13.03.2020 року. Та 13.03.2020 року було отримано третій транш 4 000 грн., який власне є предметом розгляду наведеної справи. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 22).
На підтвердження отримання відповідачем від ТОВ «Інфінанс» третього траншу кредиту в сумі 4 000 грн., позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «4r8w2w», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір (а.с. 20).
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється де договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
ТОВ «Інфінанс» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому третій транш кредиту в сумі 4 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 (а.с. 21).
Із Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM» відомо, зорема, про умови Фінансового кредиту, порядок звернення за отриманням кредиту, порядок надання кредиту, порядок нарахування відсотків, повернення (погашення) кредиту, порядок зміни/продовження строку дії кредиту, порядок надання наступних кредитів позичальнику, також передбачено питання про відповідальність (а.с. 10-20).
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 14.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс», як клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», як фактором, було укладено Договір факторингу № 14-07/2, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами. Долучено Акт приймання-передавання реєстру боржників за наведеним договором факторингу, реєстр боржників (додаток № 3), та витяг з додатку № 3 реєстру боржників, де вказано дані щодо боржника ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості якого складає 3 659,48 грн. (а.с. 25-30).
Відповідно до умов Договору позики та Правил надання грошових коштів у позику, проценти за користування поточною сумою Фінансового кредиту нараховуються на суму Фінансового кредиту з дня отриманн я включно та по день фактичного повернення. Сторони окремо погодили, що у випадку прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений в договорі, проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту у повному обсязі, виходячи з максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень 7.3 Правил.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Вердикт Капітал», відомо, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 10.03.2023 року становить: 3 659,48 грн. заборгованість по основній сумі кредиту; 34 902,29 грн. нараховані відсотки за кредитним договором. Загальна сума заборгованості складає 38 561,77 грн. (а.с. 23).
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється законом, договором або іншим актом цивільного законодавства.
Статтями 1054, 1055 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданим ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Коллект Центр», відомо, що заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем, станом на 08.04.2024 року, становить: 3 659,48 грн. заборгованість по основній сумі кредиту; 34 902,29 грн. нараховані відсотки за кредитним договором. Загальна сума заборгованості складає 38 561,77 грн. (а.с. 24).
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Нормами ст.ст. 610-612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Така ліцензія була надана первісному кредитору під час укладення Договору факторингу, про що свідчать відповідні застереження і гарантії, що містяться в договорі. Отже, твердження відповідача про недійсність договору факторингу не відповідає обставинам справи.
Отже, ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ Коллект Центр» мали право нараховувати відсотки після відступлення товариствам прав вимоги.
Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача з розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 наведено висновок про застосування норм права, суть якого полягає у тому, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежить від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.
Відповідно до пропозиції укласти договір, строк дії кредитного договору - 3 роки. За умовами договору відомо, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн., в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору в межах строку дії кредитног договору. Сторони окремо погодили, що у випадку користування Позичальником кредитом понад строк, встановлений відповідно до п. 1.15 Договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом.
Беручи до уваги викладене в сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Факт укладення договору позики та наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача за цим договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору в межах строку його дії.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "Коллект Центр" сплачено 3 028 грн. 00 коп. судового збору за подання позову (а.с. 1).
Приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «Коллект Центр» витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. до матеріалів справи надано копії таких документів: договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги, платіжне доручення про оплату наданих послуг, заявку на надання юридичної допомоги № 194 від 01.03.2024 року, витяг з акту про надання юридичної допомоги (а.с. 47-а 52).
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що витрати на правничу допомогу були підтверджені належними та допустимими доказами, враховуючи обсяг виконаних робіт (наданих послуг), складність справи та її значення для позивача, розумність та обґрунтованість таких витрат, фактичну сплату їх позивачем на користь Адвокатського об`єднання, відсутність клопотання зі сторони відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а також задоволення цього позову у повному обсязі, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають до задоволення шляхом їх стягнення з відповідача на користь позивача у розмірі 13 000 грн.
Вимоги сторони відповідача про стягнення із позивача на користь відповідача судових витрат задоволенню не підлягають в силу вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», адреса місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, поштовий індекс 01133, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення буде складено 20.01.2025 року.

Суддя