Номер провадження: 22-ц/813/1720/25
Справа № 522/9096/24
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач заступник керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради

відповідач - ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Приморської окружної прокуратури на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року, ухвалену у складі судді Науменка А.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 , про припинення володіння правом власності на житловий будинок, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні територіальною громадою земельної ділянки,-

встановив:

Короткий зміст заяви.

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси слухається цивільна справа заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про припинення володіння правом власності на житловий будинок, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні територіальною громадою земельної ділянки.

Разом з позовом від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Відповідно до наданої заяви позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії пов`язані з переходом права власності щодо нерухомого майна житлового будинку, загальною площею 65,8 кв.м, по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову по справі за позовом заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про припинення володіння правом власності на житловий будинок, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні територіальною громадою земельної ділянки відмовлено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого висновку вказав, що для того, щоб було вжито заходи для забезпечення позову у справі, заявнику необхідно довести, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Без встановлення наявності таких обставин вжиття заходів для забезпечення позову є неможливим.

Крім того, згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позивачем заявлені лише вимоги немайнового характеру. Майнової вимоги (про витребування, повернення майна, звільненння земельної ділянки, тощо, позивач не заявляє).

Арешт на майно, як захід забезпечення позову, застосовується лише у справах, де заявлено майнову вимогу. Арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору (постанова Верховного Суду у справі №907/268/22 від 04.04.2023)

Накладення арешту на квартиру не є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду, заступник керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 18.06.2024 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси про забезпечення позову, шляхом накладання арешту та заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії пов`язані з переходом права власності щодо нерухомого майна - житлового будинку, загальною площею 65,8 кв.м., по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню.

Вказує, що прокурором не заявлялися вимоги про визнання права власності або про витребування майна, де необхідно визначати ціну позову з урахуванням вартості майна.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Прокурором подано в інтересах держави саме негаторний позов, як власником майна, в користуванні та розпорядженні яким відповідачем чиняться перешкоди

З урахуванням зазначеного, прокурором в інтересах законного власника спірного майна - територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради заявлено позовні вимоги не пов`язані із набуттям майнових прав, а стосуються усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом її звільнення та знесення об`єкту самочинного будівництва.

Таким чином, прокурором сплачено судовий збір за 2 позовні вимоги немайнового характеру

З зазначеним також погодився Приморський районний суд міста Одеси, відкривши провадження у справі № 522/9096/24 ухвалою від 18.06.2024.

Однак, в ухвалі Приморський районний суд міста Одеси про відмову в задоволенні заяви про забезпеченні позову від 18.06.2024 необґрунтовано зазначено, що вимога про звільнення земельної ділянки є майновою вимогою, при цьому, здійснено посилання на позицію Верховного Суду, викладену у постанові у справі № 907/268/22 від 04.04.2023, де зазначено, що арешт на майно, як захід забезпечення позову, може застосовуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу.

Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту та заборони на вчинення певних дій на спірне майно, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача - Одеської міської ради.

Між сторонами існує реальний спір щодо нерухомого майна, яким є житловий будинок, загальною площею 65,8 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 . Наявні ризики відчуження спірного майна третім особам, оскільки власник зазначеного об`єкту нерухомого майна, без дозвільних документів на будівництво, на земельній ділянці комунальної власності збудував житловий будинок та зареєстрував на нього право власності, порушуючи вимоги чинного законодавства України. Реєстрація права власності проведена, з метою створити формальні, документальні передумови для незаконного оформлення речового права на відповідний об`єкт, як на об`єкт нерухомого майна, що і відбулось у дійсності чим порушено інтереси територіальної громади м. Одеси, яка не може реалізовувати свої повноваження як власник відповідної земельної ділянки.

Права та інтереси позивача, про захист яких він просить суд, співвідносяться з майновими наслідками заборони відповідачу вчиняти дії щодо розпорядження спірним нерухомим майном, таким чином накладення арешту на спірне нерухоме майно, спрямоване на збереження цього майна, яке, відповідач набув незаконно та безпідставно, у зв`язку з чим прокурор і звернувся з позовом у цій справі.

Фактично предмет спору становить нерухоме майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, тому доцільною є і заборона вчиняти щодо спірного нерухомого майна будь які дії, пов`язані з переходом права власності.

Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, зазахистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду.

Крім того, вжиття обраних заходів забезпечення позову з метою недопущення перереєстрації прав на це майно та його відчуження жодним чином не створює перешкоди та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно фактично перебуває у власності ОСОБА_1 - відповідача по справі.

Відтак, накладення арешту на нерухоме майно та заборона вчинення дій буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

Щодо явки сторін

В судове засідання зявився прокурор. Інші сторони повідомлені вчасно належним чином в судове засідання не зявились про відкладення не просили, що не заважає апеляційному перегляду у відповідності до вимог ст.372ЦПК України.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду в межах скарги та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений у статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відмовляючи в задоволенні забезпечення позову, суд послався на те, що позивачем заявлені лише вимоги немайнового характеру. Майнової вимоги (про витребування, повернення майна, звільнення земельної ділянки, тощо, позивач не заявляє).

Арешт на майно, як захід забезпечення позову, застосовується лише у справах, де заявлено майнову вимогу. Арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору (постанова Верховного Суду у справі №907/268/22 від 04.04.2023)

Накладення арешту на квартиру не є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру.

Погодитися з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Позовними вимогами у вказаній справі є припинити володіння ОСОБА_1 правом приватної власності на житловий будинок, загальною площею 65,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером: 101 та зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради земельною ділянкою, загальною площею 206 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення та знесення об`єкту самочинного будівництва - житлового будинку, загальною площею 65,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ..

Таким чином, посилання суду першої інстанції щодо того, що заявлені позовні вимоги не містять вимоги звільнення земельної ділянки є помилковими.

Апеляційний суд зазначає, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

На даний час, власником об`єкту житлової нерухомості - будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .

Невжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту та заборони на вчинення певних дій на спірне майно, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача - Одеської міської ради.

Між сторонами існує реальний спір щодо нерухомого майна, яким є житловий будинок, загальною площею 65,8 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 .

Наявні ризики відчуження спірного майна третім особам, оскільки власник зазначеного об`єкту нерухомого майна, без дозвільних документів на будівництво, на земельній ділянці комунальної власності збудував житловий будинок та зареєстрував на нього право власності, порушуючи вимоги чинного законодавства України. Реєстрація права власності проведена, з метою створити формальні, документальні передумови для незаконного оформлення речового права на відповідний об`єкт, як на об`єкт нерухомого майна, що і відбулось у дійсності чим порушено інтереси територіальної громади м. Одеси, яка не може реалізовувати свої повноваження як власник відповідної земельної ділянки.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Права та інтереси позивача, про захист яких він просить суд, співвідносяться з майновими наслідками заборони відповідачу вчиняти дії щодо розпорядження спірним нерухомим майном, таким чином накладення арешту на спірне нерухоме майно, спрямоване на збереження цього майна.

З огляду на викладене, накладення арешту на спірне майно має логічний зв`язок з предметом позовних вимог, і такий захід може забезпечити ефективний захист прав або інтересів територіальної громади м. Одеси у разі ухвалення рішення про задоволення позову.

Фактично предмет спору становить нерухоме майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, тому доцільною є і заборона вчиняти щодо спірного нерухомого майна будь які дії, пов`язані з переходом права власності.

Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обгрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду.

Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві ефективний захист його порушених чи оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, крім того, що суд має дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, також об`єктом дослідження має бути така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Необхідність у забезпеченні вказаної позовної заяви шляхом накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна та заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з переходом права власності, щодо нього викликана тим, що його може бути відчужено на користь третіх осіб з послідуючою реєстрацією за ними права власності.

У зв`язку з цим, невжиття вищевказаних заходів забезпечення позову може ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, через можливу зміну власника спірного майна, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Прийнявши до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами заяви про забезпечення позову в частині того, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно може мати наслідком подальше відчуження відповідачами такого майна на користь третіх осіб, що ускладнить ефективний захист та поновлення прав позивача у разі ухвалення судового рішення на користь останнього.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про існування взаємозв`язку між обраним позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, власником якої є ОСОБА_1 , та предметом позовних вимог. Наведене дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог заяви про вжиття заходів забезпечення позову у справі.

Крім того, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 зазначено, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Таким чином, судом при постановленні ухвали про відмову у забезпеченні позову було враховано виключно інтереси відповідача, який без застосування забезпечення позову шляхом накладення арешту на його майно може у будь який момент переоформити право власності на третю особу, що зробить неможливим в подальшому виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони уповноваженим особам вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна не порушує прав відповідача, а лише запроваджує законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом першої інстанції позову у даній справі по суті за звичайною процедурою, а в разі задоволення позову сприятимуть ефективному захисту прав позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

При цьому, у разі незастосування заходів забезпечення, позивач несе ризики того, що весь судовий процес не буде мати жодного результату.

Отже, за наведених обставин відчуження спірного майна зумовить необхідність вчинення додаткових зусиль з метою захисту порушеного права, зокрема, шляхом звернення із позовом до нового власника.

Такий ризик є виправданим та відповідає меті забезпечення позову, у зв`язку з цим доводи суду про неспівмірність заходів забезпечення позову пред`явленим позовним вимогам, апеляційний суд визнає обґрунтованими.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`ясень Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених в постановах від 09.06.2022 року по справі N°369/16176/20, від 15 вересня 2020 року в справі N 753/22860/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, колегія суддів вважає, що, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - заява про забезпечення позову підлягає задоволенню у, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про забезпечення позову у спосіб про який просила позивач.

Щодо стягнення судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, а не судом апеляційної інстанції.

Таким чином доводи апеляційної скарги про вирішення питання про розподіл судових витрат є передчасним.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким заяву заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт та заборону будь-яким особам вчиняти будь-які дії пов`язані з переходом права власності щодо нерухомого майна - житлового будинку, загальною площею 65,8 кв.м., по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 січня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова