Провадження № 2/686/257/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 січня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, -

встановив:

12.11.2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу, в обґрунтування якого зазначено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.06.2023 року у справі № 686/23541/22 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто 97 077,48 грн. в рахунок авансу, інфляційних нарахувань, 3% річних та 1984,80 грн. судового збору. Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.06.2023 року у справі № 686/23541/22 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у сумі 15 000 грн.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 14.11.2023 року у справі № 686/23541/22 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додатково стягнуто витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Першим відділом Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), було відкрито виконавчі провадження щодо стягнення з відповідача вказаних сум, а саме:

- виконавче провадження № АСВП: 73769490 щодо стягнення 10 000,00 грн.;

- виконавче провадження № АСВП: 73770503 щодо стягнення 15 000,00 грн.;

- виконавче провадження № АСВП: 73770906 щодо стягнення 99 062,28 грн.

Відповідачем частково здійснювалось погашення заборгованості, однак станом на дату подання цього позову останнім в повному розмірі не здійснено виплат на виконання вказаних вище судових рішень. Так, на дату подання позовної заяви до суду відповідачем заборгованість погашено лише в розмірі 255,00 грн. та заборгованість перед позивачем становить 84 183,00 грн.

Тому позивачем надано розрахунки, згідно яких за період з 03.11.2022 року по 12.09.2024 року, сума інфляційних втрат, нарахованих на залишок суми боргу 84 438,00 грн. становить 9 935,04 грн.; за період з 13.09.2024 року по 11.11.2024 року, - 2 800,77 грн.; за період з 03.11.2022 року по 12.09.2024 року, сума трьох відсотків річних, нарахованих на залишок суми боргу 84 438,00 грн. становить 4 714,42 грн.; за період з 13.09.2024 року по 11.11.2024 року, - 414,01 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості становить 17 864,24 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь разом із судовими витратами у вигляді сплати судового збору у сумі 1211,20 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.11.2024 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Таким чином, оскільки проти цього не заперечує сторона позивача, керуючись положеннями ст.280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.06.2023 року у справі № 686/23541/22 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто 97 077,48 грн. в рахунок авансу, інфляційних нарахувань, 3% річних та 1984,80 грн. судового збору.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.06.2023 року у справі № 686/23541/22 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у сумі 15 000 грн.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 14.11.2023 року у справі № 686/23541/22 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додатково стягнуто витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

На виконання зазначених судових рішень Хмельницьким міськрайонним судом було видано виконавчі листи, згідно яких Першим відділом Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), було відкрито виконавчі провадження щодо стягнення з відповідача вказаних сум, а саме:

- виконавче провадження №73769490 по виконанню виконавчого листа, виданого 27.12.2023 року по справі №686/23541/22, щодо стягнення 10 000,00 грн.;

- виконавче провадження №73770503 по виконанню виконавчого листа, виданого 27.12.2023 року по справі №686/23541/22, щодо стягнення 15 000,00 грн.;

- виконавче провадження №73770906 по виконанню виконавчого листа, виданого 27.12.2023 року по справі №686/23541/22, щодо стягнення 99 062,28 грн.

Згідно даних листа Першого ВДВС у місті Хмельницькому Центрального МРУМЮ

(м. Київ) №142824/25-21-47 від 31.10.2024 року про надання інформації та долучених до нього копії платіжних інструкцій від 29.05.2024 року та 13.09.2024 року вбачається, що відповідачем (боржником) було здійснено на користь позивача п`ять платежів, а саме: 1) 29.05.2024 року платіж на суму 4 280,00 грн. в рамках виконавчого провадження №73769490; 2) 29.05.2024 року платіж на суму 13 280,00 грн. в рамках виконавчого провадження №73770503; 3) 13.09.2024 року платіж на суму 500,00 грн. в рамках виконавчого провадження №73770503; 4) 13.09.2024 року платіж на суму 500,00 грн. в рамках виконавчого провадження №73769490; 5) 13.09.2024 року платіж на суму 255,00 грн. в рамках виконавчого провадження №73770906.

Однак, станом на сьогодні відповідачем не здійснено виплат на виконання вказаних вище судових рішень в повному розмірі.

З урахуванням здійсненої ОСОБА_3 оплати заборгованості по виконавчому провадженню № 73770906 у сумі 255,00 грн. залишок заборгованості боржника за рішенням суду від 07.06.2023 року у справі № 686/23541/22 перед ОСОБА_2 складає 84 183,00 грн. (84 438,00 грн. 255 грн.)

Частиною 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

У ч. 1 ст. 509 ЦК України закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, наведеній у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року в справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року в справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Разом з тим, за змістом статей 598 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 13/210/10, від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15, від 02.09.2015 у справі № 6-369цс15 та від 25.05.2016 у справі № 6-157цс16.

Разом з тим, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду й 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Таким чином, внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Звідси, у позивача виникло право на відшкодування відповідачем на його користь заборгованості, що утворилась внаслідок невиконання ним рішення суду від 07.06.2023 року та включає інфляційні втрати, понесені позивачем та 3% річних.

Згідно наданих стороною позивача розрахунків за період з 03.11.2022 року по 12.09.2024 року, сума інфляційних втрат, нарахованих на залишок суми боргу 84 438,00 грн. становить 9 935,04 грн., та за період з 13.09.2024 року по 11.11.2024 року, - 2 800,77 грн.; за період з 03.11.2022 року по 12.09.2024 року, сума трьох відсотків річних, нарахованих на залишок суми боргу 84 438,00 грн. становить 4 714,42 грн. та за період з 13.09.2024 року по 11.11.2024 року, - 414,01 грн.

Розрахунки заборгованості, надані позивачем, а саме 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період суд сприймає як вірні та такі, що відповідають фактичним обставинам справи.

Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 підлягають до стягнення 3 % річних за період з 03.11.2022 року по 11.11.2024 року у розмірі 5128,43 грн. та інфляційні втрати за вказаний період у розмірі 12735,81 грн., а разом до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 17864,24 грн.

Стосовно вимог позивача про нарахування 3% річних до моменту виконання відповідачем рішення суду в частині стягнення основного боргу суд зазначає наступне

Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу (п. 11 ст. 265 ЦПК України).

Як зазначено в частинах одинадцятій та дванадцятій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

У зв`язку з наведеним вище, суд вважає за доцільне задоволити вказану вимогу про нарахування відсотків та зазначити у рішенні суду про нарахування 3 % річних на суму боргу у розмірі 84 183,00 грн., починаючи з 12.11.2024 року і до виконання рішення суду за такою формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ сума основного боргу, 3 3 відсотка річних, КДП кількість днів прострочення, КДР кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих відсотків з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Також, позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь понесених витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Як вбачається із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2022 року між Адвокатським бюро «Андрія Талалая «А.Т.ЛЕКС» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання правової допомоги №23/2022, згідно п. 4.1.1. якого, з урахуванням додаткової угоди від 28.10.2024 року, сторони досягли згоди, що отримання винагороди Адвокатським бюро відбувається у формі гонорару, розмір якого становить 2000,00 (Дві тисячі гривень) 00 копійок за 1 (одну) годину роботи адвоката, але в будь-якому випадку не може бути меншим 6000,00 (шести тисяч) гривень 00 копійок.

Фактичне понесення ОСОБА_2 зазначених витрат підтверджується наступними доказами: Актом приймання - передачі наданих послуг № 03-23/2022 від 12.11.2024 року; рахунком-фактурою № 03-23/2022 від 08.11.2024 року та квитанцією 0.0..1 від 11.11.2024 року на суму 6000 грн.

Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу у сумі 6000,00 грн.

Окрім цього, при зверненні до суду ОСОБА_2 було сплачено 1211,20 грн. судового збору та зазначена сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в порядку ст. 141 ЦПК України.

Зважаючи на викладене та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-285 ЦПК України, ст.ст. 11, 257, 509, 599, 625 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) 17864,24 грн. інфляційних втрат та 3% річних, 6000,00 грн. витрат на правову допомогу та 1211,20 грн. судового збору, а всього стягнути 25075,44 грн.

Зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, здійснювати нарахування 3% річних на суму основного боргу у розмірі 84183,00 грн., починаючи з 12.11.2024 до моменту виконання рішення суду, з урахуванням приписів законодавства України, та стягувати відповідну суму нарахованих відсотків з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду проводити нарахування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання починаючи з 12.11.2024 до повної її сплати за формулою: СОБ х 3 х КДП : КДР : 100, де: СОБ - сума непогашеної заборгованості; 3 3 відсотка річних; КДП - кількість днів прострочення оплати заборгованості; КДР - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати ОСОБА_3 боргу, три відсотки річних нараховуються на залишок заборгованості.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Сергій Стефанишин