УХВАЛА

13 січня 2025 року

м. Київ

справа № 643/13491/23

провадження № 61-17039ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про виправлення описки в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів

на неповнолітню дитину та стягнення аліментів на повнолітню дитину,

яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину та стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 у розмірі 1/6 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 21 грудня 2023 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення суду першої інстанції змінено, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_4 у розмірі доходів та на ОСОБА_3 у розмірі

1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 21 грудня

2023 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною

23-річного віку.

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року на підставі пункту

1 частини другої статті 394 ЦПК України.

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду із заявою

про виправлення описки в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року задоволено заяву ОСОБА_2 про виправлення описки в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року.

Виправлено описку в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року.

Абзац п`ятий резолютивної частини постанови Харківського апеляційного суду

від 14 серпня 2024 року викладено в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи стягнення з 21 грудня 2023 року до досягнення нею повноліття та аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі

1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 21 грудня

2023 року і до закінчення навчання (21 червня 2024 рік), але не більше

ніж до досягнення дитиною 23-річного віку».

21 грудня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду

від 20 грудня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

В такому випадку Суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Механізм реалізації права на судовий захист визначає законодавець виключно

в законах України (пункт 14 частини першої статті 92 Конституції України).

Так само і стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплюючи право на справедливий суд, не містить гарантій щодо можливості касаційного оскарження всіх судових рішень.

Відсутність можливості оскарження рішення в касаційному порядку автоматично не створює порушення права на справедливий суд.

За чинним конституційним правопорядком апеляційний перегляд

має здійснюватися щодо кожної справи, яку оскаржено в апеляційному порядку,

а в частині касаційного оскарження рішення суду обсяг права на таке оскарження змінено з права касаційного оскарження всіх рішень, крім випадків, встановлених законом, на право касаційного оскарження судового рішення лише у визначених законом випадках (див., наприклад, рішення Конституційного Суду України

від 21 липня 2021 року № 5-р(II)/2021).

Обґрунтування саме такого підходу в частині касаційного оскарження судового рішення міститься в Пояснювальній записці до проєкту Закону України

про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (реєстр. № 3524), ухваленого як Закон № 1401, де зазначено, що «встановлення законом виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження

є дійсно необхідним, дасть змогу побудувати ефективну судову систему,

що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення».

В свою чергу згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України

(є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що зазначений припис має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata)

як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення

та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Справа № 643/13491/23 є малозначною в силу вимог закону.

Крім того, ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2024 року справу

№ 643/13491/23 визнано малозначною та відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд вже висловлював позицію щодо поняття «фундаментальне значення» (див., наприклад, ухвалу від 05 квітня 2021 року у справі № 420/8512/20).

Суд наголошував, що «фундаментальне значення» для справи, яка була у нього

на розгляді, для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного,

але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.

ОСОБА_1 належним чином не обґрунтував фундаментальний характер питання права, яке він підняв у касаційній скарзі, для формування єдиної правозастосовної практики в Україні. Відсутні підстави вважати, що розгляд саме цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для забезпечення єдності правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

ОСОБА_1 мав можливість доводити свої заперечення проти заяви про виправлення описки в суді апеляційної інстанції, який мав повну юрисдикцію щодо вирішення заяви про виправлення описки, а тому йому була забезпечена можливість реалізувати своє право на справедливий судовий розгляд.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК).

Таким чином, вказане судове рішення ухвалене у малозначній справі, тому

у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_2 про виправлення описки

в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину та стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі,

яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська