ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року

м. Київ

справа № 199/1889/19

провадження № 61-15534св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дніпровська міська рада,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки: Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Лівобережжя», Товариство з обмеженою відповідальністю «Солярис», Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіонінвестгрупп», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 03 липня 2023 року у складі судді Кондрашова І. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Новікової Г. В., Гапонова А. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки: Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Лівобережжя» (далі - КЖЕП «Лівобережжя»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Солярис» (далі - ТОВ «Солярис»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіонінвестгрупп» (далі - «Регіонінвестгрупп»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення збитків.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, 16 квітня 2014 року вона придбала у

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю. В. (далі - приватний нотаріус Солошенко Ю. В.), зареєстрованого у реєстрі за № 992, нежитлове приміщення № 40, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі вона здійснила реконструкцію зазначеного приміщення, внаслідок чого його вартість збільшилася з 676 000,00 грн до 4 583 713,00 грн.

Згідно з висновками судового експерта від 14 березня 2017 року № 80/17 та

від 19 лютого 2019 року № 124/19 ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 22 травня 2013 року становила

648 392,00 грн; станом на 16 квітня 2014 року - 929 922,00 грн; станом на 14 березня 2017 року - 4 583 713,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 03 жовтня 2018 року у справі № 199/8392/16-ц позов заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської радипро витребування майна задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 , яка є добросовісним набувачем, на користь Дніпровської міської ради нежитлове приміщення № 40, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись те, що у зв`язку витребуванням від неї нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке було реконструйоване під стоматологічний кабінет, вона позбавлена конституційного права на працю, а також права власності на об`єкт нерухомого майна, ринкова вартість якого на час витребування становила 4 583 713,00 грн; набуття Дніпровською міською радою права власності на таке майно з урахуванням невід`ємних поліпшень є несправедливим, позивачка просила стягнути з Дніпровської міської ради суму, на яку збільшилася вартість нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , у розмірі 3 653 791,00 грн.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня

2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», у тому числі виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам - юридичним особам публічного права,

у трудових відносинах із якими перебувають державні реєстратори, всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі нотаріусам, державним та приватним виконавцям, проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав (окрім обтяжень),

на об`єкт нерухомого майна № 1 - нежитлове приміщення № 40, стоматологічний кабінет, площею 151, 3 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня

2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнено з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 грошову суму

у розмірі 3 653 971,00 грн, на яку збільшилася вартість нежитлового

приміщення № 40, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 з дозволу відповідних органів здійснила реконструкцію та поліпшення нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , що призвело до істотного збільшення його вартості.

Такі поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, а тому ОСОБА_1 , як добросовісний набувач, у якого за рішенням суду було витребувано нерухоме майно, має право на відшкодування здійснених нею витрат у сумі, на яку збільшилася вартість такого майна, відповідно до частини четвертої статті 390 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Постановою Дніпровського районного суду від 26 вересня 2023 року апеляційні скарги Дніпровської міської ради задоволено частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня

2023 року залишено без змін.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня

2023 року скасовано.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції належно дослідив зібрані у справі докази, повно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що Дніпровська міська рада є неналежним відповідачем у справі, оскільки положеннями

статті 390 ЦК України встановлено порядок розрахунку при витребуванні майна

з чужого незаконного володіння між власником та набувачем, який не залежить від наявності чи відсутності порушення права добросовісного набувача власником майна.

Скасовуючи ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 11 квітня 2023 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що задовольняючи заяву позивачки про забезпечення позову шляхом заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», у тому числі виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам - юридичним особам публічного права, у трудових відносинах із якими перебувають державні реєстратори, всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»,

в тому числі нотаріусам, державним та приватним виконавцям, проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав (окрім обтяжень), на об`єкт нерухомого майна № 1 - нежитлове приміщення № 40, стоматологічний кабінет, площею 151,3 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зазначене нерухоме майно було витребуване на користь власника із чужого володіння на підставі судового рішення, тобто не є предметом спору у цій справі,

а тому у суду були підстави для забезпечення позову у такий спосіб. Крім того, такий вид забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У жовтні 2023 року Дніпровська міська рада звернулася до Верховного Суду

з касаційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 03 липня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині залишення без змін рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2023 року, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Як на підставу касаційного оскарження Дніпровська міська рада посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права, без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 06 жовтня 2021 року у справі № 9901/26/21, від 02 лютого 2022 року у справі

№ 9901/256/21, від 03 грудня 2019 року у справі № 904/10956/16, від 27 квітня

2023 року у справі № 199/4884/17, від 17 квітня 2018 року у справі

№ 523/9076/16-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19

(пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Посилається на те, що суди належно не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга обґрунтована тим, що вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій не врахували, що на час прийняття реконструйованого нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , Дніпровська міська рада була позбавлена функцій реального контролю за здійсненням будівництва та введенням об`єктів в експлуатацію.

Суди не звернули увагу на те, що Дніпровська міська рада є неналежним відповідачем у справі. Натомість належним відповідачем є ОСОБА_2 , у якої ОСОБА_1 придбала нерухоме майно, та, відповідно, саме вона має відшкодувати збитки, яких зазнала позивачка, на підставі статті 661 ЦК України.

Суди проігнорували факт відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження завдання позивачці шкоди, а також протиправних дій та вини Дніпровської міської ради. Між ОСОБА_1 та Дніпровською міською радою відсутній спір, а отже й відсутній причинно-наслідковий зв`язок між витребуванням у судовому порядку нежитлового приміщення, яке незаконно вибуло із володіння Дніпровської міської ради, та порушенням прав позивачки.

Таким чином, ухвалення Амур-Нижньодніпровським районним судом

м. Дніпропетровська судового рішення від 03 жовтня 2018 року у справі № 199/8392/16-ц не породжує для позивачки права на звернення до суду з позовом про стягнення збитків, оскільки для ефективного захисту порушених прав необхідна наявність зв`язку між стверджуваним порушенням та способом захисту прав або інтересів.

Суди безпідставно взяли до уваги висновок експертного оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження від 14 березня 2019 року № 80/17 та

від 19 лютого 2019 року № 124/19, які є неналежними доказами вартості здійснених позивачкою на власний розсуд та з порушенням вимог чинного законодавства невід`ємних поліпшень житлового приміщення.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 18 грудня 2023 року касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2023 року (після усунення недоліків) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська матеріали цивільної справи № 199/1889/19; надано учасникам справи строк для подання відзиву.

У квітні 2024 року матеріали справи № 199/1889/19 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення,

а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 16 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , вартістю 676 000,00 грн.

ОСОБА_1 здійснила капітальну реконструкцію, перепланування та ремонт придбаного об`єкта нерухомого майна, що підтверджується висновком Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради від 16 липня 2014 року № 10/1674 про те, що, управління вважає можливим проектування та проведення реконструкції нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

під стоматологічний кабінет на підставі відповідного рішення.

06 серпня 2014 року в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області зареєстровано декларацію про початок будівельних робіт - реконструкцію нежитлового приміщення № 40 під стоматологічний кабінет в житловому будинку за адресою:

АДРЕСА_1 . Замовник будівництва - ОСОБА_1

14 січня 2015 року закінчено будівництво (реконструкцію) нежитлового приміщення № 40 під стоматологічний кабінет та 11 березня 2015 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Визнано нежитлове приміщення № 40 під стоматологічний кабінет за адресою: АДРЕСА_1 , готовим до експлуатації.

Надалі зазначений об`єкт нерухомого майна введено в експлуатацію.

ОСОБА_1 отримала технічний паспорт та зареєструвала право власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна.

Постановою Верховної Ради України від 19 травня 2016 року № 1375-VIII «Про перейменування міста Дніпропетровськ Дніпропетровської області» перейменовано місто Дніпропетровськ Дніпропетровської області на місто Дніпро.

Згідно з висновком експертного оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження від 14 березня 2017 року № 80/17, складеним судовим експертом Чашиним Д. Ю., ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , станом на 22 травня 2013 року складає 648 392,00 грн; станом

на 16 квітня 2014 року - 929 922,00 грн; станом на 14 березня 2017 року -

4 583 713,00 грн.

Відповідно до висновку експертного оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження від 19 лютого 2019 року № 124/19, складеного судовим експертом Чашиним Д. Ю., вартість невід`ємних поліпшень, виконаних в результаті реконструкції нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату виконання дослідження складає 2 758 687,00 грн.

Таким чином, з часу придбання ОСОБА_1 нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до часу витребування у неї зазначеного нерухомого майна, його вартість збільшилася

з 929 922,00 грн до 4 583 713, 00 грн, тобто на 3 653 971,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини четвертої статті 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Тобто, добросовісний набувач (володілець) може залишити за собою здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені без завдання майну шкоди. Під поліпшенням слід розуміти такі витрати на майно, які, з одного боку, не зумовлені необхідністю його збереження, але, з іншого, мають обґрунтований характер, оскільки поліпшують експлуатаційні властивості майна.

Якщо відокремлення поліпшень неможливе, добросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна.

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 , як добросовісний набувач нежитлового приміщення, за час володіння зазначеним нерухомим майном здійснила поліпшення, які не можуть бути відокремлені від такого приміщення, а тому підлягають відшкодуванню Дніпровською міською радою

у сумі, на яку збільшилася його вартість, відповідно до частини четвертої

статті 390 ЦК України.

Верховний Суд відхиляє як необґрунтовані доводи касаційної скарги про те, що Дніпровська міська рада є неналежним відповідачем у справі. Натомість, належним відповідачем є ОСОБА_2 , у якої ОСОБА_1 придбала нерухоме майно, та, відповідно, саме вона має відшкодувати збитки, яких зазнала позивачка, на підставі статті 661 ЦК України.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що ЦК України визначає механізм повного відшкодування заподіяних кінцевим набувачам збитків. Так, з урахуванням приписів частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України кінцеві набувачі, які не заявили зустрічні позови у цій справі (про витребування майна), можуть заявити до власника земельних ділянок позов про відшкодування здійснених з часу, з якого власникові належить право на їх повернення, необхідних витрат на утримання та збереження витребуваних земельних ділянок, а у разі здійснення поліпшень цих ділянок, які не можна відокремити від них без завдання їм шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельних ділянок. Крім того, кінцеві набувачі, із власності яких витребовуються земельні ділянки, також не позбавлені можливості відновити їхні права на підставі частини першої статті 661 ЦК України, пред`явивши вимогу до осіб, в яких вони придбали ці ділянки, про відшкодування збитків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі

№ 204/8017/17 зазначено, що «210. Крім цього, витребування від ОСОБА_3 майна, яке належить ОСОБА_1 та вибуло з її володіння поза її волею, не свідчить про порушення справедливої рівноваги (балансу) між інтересами позивачки та інтересами відповідачки, яка не позбавлена права на відшкодування завданих їй збитків, зокрема, в порядку, передбаченому статтею 661 ЦК України, пред`явивши вимогу до незаконного набувача, в якого придбала нерухоме майно.

211. У разі понесення відповідних витрат на підставі приписів частин третьої та четвертої статті 390 ЦК України ОСОБА_3 має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених нею із часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Як добросовісний набувач (володілець) ОСОБА_3 має право залишити собі здійснені нею поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди, а якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, вона має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість».

Зважаючи на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року (справа № 199/8392/16-ц), залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року та постановою Верховного Суду від 10 травня 2023 року, витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення № 40, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , позивачка мала право звернутися до Дніпровської міської ради, як власника зазначеного приміщення, з позовом про відшкодування здійснених нею витрат, у сумі, на яку збільшилася вартість зазначеного нерухомого майна, на підставі частини четвертої статті 390 ЦК України.

У контексті наведеного безпідставними є доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 у справі № 523/9076/16-ц про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, а також висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та

від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом

у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно взяли до уваги висновки експертного оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження

від 14 березня 2019 року № 80/17 та від 19 лютого 2019 року № 124/19, які

є неналежними доказами вартості здійснених позивачкою на власний розсуд та

з порушенням вимог чинного законодавства невід`ємних поліпшень житлового приміщення є необґрунтованими.

Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 89 ЦПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи позовні вимоги, суди встановили, що нежитлове приміщення № 40 після реконструкції під стоматологічний кабінет за адресою: АДРЕСА_1 , введено в експлуатацію. Позивачка отримала технічний паспорт та зареєструвала право власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна.

Згідно з висновком експертного оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження від 14 березня 2017 року № 80/17, складеним судовим експертом Чашиним Д. Ю., ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , станом на 22 травня 2013 року складає 648 392,00 грн; станом на 16 квітня 2014 року - 929 922,00 грн; станом на 14 березня 2017 року -

4 583 713,00 грн.

Тобто, з часу придбання ОСОБА_1 нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до часу витребування у неї зазначеного нерухомого майна, його вартість збільшилася з 929 922,00 грн до 4 583 713, 00 грн.

Відповідно до частини першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Посилаючись на неналежність висновків експертного оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження від 14 березня 2019 року № 80/17 та

від 19 лютого 2019 року № 124/19, Дніпровська міська рада не спростувала правильності висновків судового експерта, не довела, що такі висновки суперечать іншим матеріалам справи, викликають сумніви в їх правильності, до суду з клопотанням про призначення експертизи не зверталася, а отже, не спростувала обставин, встановлених у зазначених висновках, складених, у тому числі, з урахуванням вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна», на незастосування якого посилається заявник у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень касаційного суду.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду

від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать іншим висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 141, 400, 410, 409, 416 ЦПК України, ВерховнийСуд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня

2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець