"23" січня 2025 р. Справа № 363/6391/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Рукас О.В.,

за участі секретаря судових засідань Найдюк Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), заінтересована особа: Вишгородський відділ Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (адреса місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Межигірського Спаса, буд. 6; ) на дії, бездіяльність державної виконавчої служби, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена скарга.

Зі змісту поданої скарги вбачається, що під час оформлення договору купівлі-продажу належного ОСОБА_1 автомобіля марки KIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 дізналася про те, що на транспортний засіб накладено арешт та розшук за ініціативою Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вона була боржником в межах виконавчих проваджень № 50021068, 62638093, 51052774, 67362279, в межах яких з метою примусового виконання виконавчого документа на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 накладався арешт з оголошенням такого майна у розшук. Однак станом на момент подання скарги всі вищезазначені виконавчі провадження були завершені, внаслідок чого всі заходи з примусового виконання виконавчих документів, зокрема, розшук та арешт майна, мали б бути скасовані державними виконавцями при винесенні відповідних постанов.

У позасудовому порядку зняти арешт, накладений в межах вказаних виконавчих проваджень, ОСОБА_1 не вдалося, внаслідок відмови Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасовувати відповідні заходи примусового з виконання виконавчих документів.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила зобов`язати Вишгородський ВДВС у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт та розшук автомобіля марки KIA, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 10.12.2024 року скаргу залишено без руху.

Ухвалою суду від 16.12.2024 року скаргу повторно залишено без руху.

Ухвалою суду від 23.12.2024 року скаргу прийнято до розгляду, призначено судове засідання, витребувано з Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області копії матеріалів виконавчих проваджень, а також запропоновано заінтересованим особам подати письмові пояснення щодо суті поданої скарги.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення. Про причини неявки ОСОБА_1 не повідомила, будь-яких заяв, клопотань від неї не надходило.

До судового засідання від заінтересованої особи Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області надійшли копії витребуваних матеріалів виконавчих проваджень, а також письмові заперечення проти задоволення поданої скарги. У поданих запереченнях заінтересованою особою наведено доводи щодо пропуску ОСОБА_1 встановленого законом строку для подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.

Крім того, у запереченнях заінтересованою особою було підтверджено, що в межах виконавчих проваджень № 50021068, 62638093, 51052774 на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено арешт з метою забезпечення примусового виконання виконавчих листів, виданих Вишгородським районним судом Київської області як судом першої інстанції. Виконавче провадження № 50021068 було закінчено шляхом повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а виконавче провадження № 51052774 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Оскільки законодавством не передбачено скасування заходів забезпечення примусового виконання виконавчих документів у разі повернення виконавчого документа з цих підстав, то відповідно до позиції заінтересованої особи арешт, накладений в межах цих виконавчих провадженнях, може бути скасований лише у разі відшкодування ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження, суми виконавчого збору, а також суми коштів для задоволення вимог стягувача (для виконавчого провадження № 51052774). На додаток до цього у запереченнях заінтересованою особою було зазначено, що виконавче провадження № 67362279 перебувало на виконанні у приватного виконавця Канцедала О.О., у зв`язку з чим надати відомості щодо цього виконавчого провадження неможливо.

Крім того, заінтересованою особою зазначено, що вище перелічені виконавчі провадження є не єдиними, в межах яких на майно ОСОБА_1 накладено арешт.

У свою чергу, у судове засідання представник Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. До судового засідання від представника заінтересованої особи надійшла заява, в якій висловлено заперечення проти задоволення скарги, підтримано у повному обсязі доводи та аргументи, викладені у письмових запереченнях заінтересованої особи, а також висловлено прохання про проведення судового розгляду за відсутності представника заінтересованої особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи, що всі учасники судового розгляду були належним чином повідомлені про судове засідання, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду та на наявність клопотання заінтересованої особи про проведення судового розгляду за відсутності її представника, враховуючи необов`язкову участь учасників справи в межах даної категорії справ, суд приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу з проведення судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали поданої скарги, суд приходить до наступних висновків.

Щодо пропуску строків для подання скарги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Предметом скарги ОСОБА_1 є оскарження бездіяльності державних виконавців Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 при закінченні ряду виконавчих проваджень.

У постанові КЦС ВС від 22.12.2021 року у справі № 760/19348/20 (провадження № 61-7645св21) було зроблено висновок, що Бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу. Отже, ухвала про залишення скарги на бездіяльність державного виконавця, яка триває, без розгляду з мотивів пропуску процесуального строку подання скарги є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005 (провадження № 61-38328св18) та від 08 липня 2020 року у справі № 589/6044/13 (провадження № 61-35606св18).

У справі № 760/19348/20 КЦС ВС також погодився, що оскарження бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту після завершення виконавчого провадження є триваючим правопорушенням, а тому може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу.

З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на предмет поданої ОСОБА_1 скарги, що стосується триваючого правопорушення у виді бездіяльності державних виконавців, суд приходить до висновку, що оскарження такої бездіяльності може здійснюватися протягом всього строку її перебігу. Оскільки така бездіяльність станом на момент пред`явлення скарги не припинилася, то відповідно строки для подання скарги ОСОБА_1 не пропущено.

У зв`язку з цим доводи заінтересованої особи в частині пропуску ОСОБА_1 строку для подання скарги не знайшли свого підтвердження.

Щодо оскарження бездіяльності виконавця в межах виконавчого провадження № 67362279.

З інформації про виконавче провадження № 67362279 (а.с. 14-18) судом встановлено, що вказане виконавче провадження перебувало на виконанні приватного виконавця Канцедала О.О. Виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича № 117597 від 09.06.2021 року.

Вищезазначені відомості також були підтверджені Вишгородським ВДВС у Вишгородському районі Київської області у своїх письмових запереченнях.

Таким чином, судом встановлено, що виконавче провадження № 67362279 перебувало на виконанні в іншого приватного виконавця та стосувалося виконання не судового рішення. У зв`язку з цим суд не може здійснювати контроль за виконанням цього рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сукупний аналіз наведених положень чинного законодавства дає можливість зробити висновок, що судовий контроль, про який зазначається у Розділі VII ЦПК України, здійснюється судом, що розглядав справу як суд першої інстанції, лише відносно судових рішень, що були ухвалені цим судом. Таким чином, в порядку ЦПК України суд розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавців, що були прийняті та допущені при виконанні судового рішення.

У свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у випадку, якщо ОСОБА_1 вважає, що бездіяльністю приватного виконавця Канцедала О.О., допущеною в межах виконавчого провадження № 67362279, відкритого з виконання виконавчого напису нотаріуса, було допущено порушення прав ОСОБА_1 як сторони виконавчого провадження, то ОСОБА_1 не позбавлена права оскаржити таку бездіяльність до адміністративного суду у порядку ч. 1 ст. 287 КАС України.

Оскільки Вишгородський районний суд Київської області не є органом ухвалення рішення, що перебувало на виконанні у приватного виконавця Канцедала О.О. в межах виконавчого провадження № 67362279, то Вишгородський районний суд Київської області позбавлений можливості здійснювати судовий контроль за дотриманням виконавцем вимог законодавства в межах цього виконавчого провадження.

У зв`язку з цим вимоги щодо оскарження бездіяльності виконавця у виконавчому провадженні № 67362279 не можуть бути задоволені.

Щодо оскарження бездіяльності державних виконавців Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області в частині не зняття арешту після завершення виконавчих проваджень № 50021068, 62638093, 51052774, суд зазначає наступне.

З листа ТСЦ МВС № 8043 від 17.12.2024 року № 31/26-18-460 (а.с. 41) судом встановлено, що на транспортний засіб марки KIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 , обліковуються наступні обмеження: 1) «розшук та/або затримання» в межах виконавчого провадження № 50021068; 2) «арешт та/або заборона на відчуження» в межах виконавчого провадження без номеру; 3) «арешт та/або заборона на відчуження» в межах виконавчого провадження без номеру; 4) «арешт та/або заборона на відчуження» в межах виконавчого провадження № 50021068.

Таким чином, судом встановлено, що в межах виконавчого провадження № 50021068 автомобіль ОСОБА_1 оголошено в розшук та на транспортний засіб накладено арешт з забороною його відчуження.

З листа Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області № 881 від 23.01.2025 року, до якого додано копії електронного архіву виконавчого провадження № 50021068, судом встановлено, що матеріали виконавчого провадження № 50021068 у зв`язку з закінченням строків зберігання було знищено, інформація по виконавчому провадженні наявна лише в електронному форматі.

За результатами наданих документів виконавчого провадження № 50021068 судом встановлено, що 03.02.2016 року державним виконавцем Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50021068 на виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області № 2-1424/2010 від 28.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованості в розмірі 88 040 грн. 30 коп.

Постановою від 23.03.2016 року в межах виконавчого провадження № 50021068 на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить ОСОБА_1 .

Постановою від 07.07.2016 року транспортний засіб KIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 було оголошено в розшук. На час проведення розшуку майна ОСОБА_1 постановою від 07.07.2016 року виконавче провадження № 50021068 було зупинено.

Постановою від 18.12.2017 року виконавче провадження № 50021068 було відновлено у зв`язку з тим, що протягом року транспортний засіб KIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , не було розшукано.

У цей же день, постановою від 18.12.2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено можливість його повторного пред`явлення до виконання у строк до 18.12.2020 року. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що питання припинення дії заходів примусового виконання виконавчого листа, зокрема, розшуку транспортного засобу та арешту майна, у вказаній постанові державним виконавцем не вирішувалося.

У свою чергу при огляді копій матеріалів виконавчого провадження № 62638093, що були надані Вишгородським ВДВС у Вишгородському районі Київської області додатком до листа № 17/143 від 15.01.2025 року, судом встановлено, що ПАТ АКБ «Індустріалбанк» у червні 2020 року повторно звернулося до Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області з заявою про примусове виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області № 2-1424/2010 від 28.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованості в розмірі 88 040 грн. 30 коп.

Постановою державного виконавця від 23.07.2020 року на підставі цієї заяви відкрито виконавче провадження № 62638093. У постанові про відкриття виконавчого провадження також визначено розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Під час огляду копій матеріалів виконавчого провадження № 62638093 судом встановлено, що під час цього виконавчого провадження державним виконавцем не вживалися такі заходи примусового виконання судового рішення як розшук та арешт майна ОСОБА_1 . Натомість державним виконавцем було застосовано заходи у виді арешту рахунків ОСОБА_1 та звернення стягнення на її доходи.

За результатами проведених виконавчих дій виконавчий лист № 2-1424/2010 від 28.12.2010 року було виконано ОСОБА_1 у повному обсязі, а також сплачено виконавчий збір і витрати виконавчого провадження. У зв`язку з цим постановою виконавця від 12.08.2021 року виконавче провадження № 62638093 було закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Цією ж постановою припинено чинність арешту майна боржника, не зважаючи на те, що такий арешт в межах цього виконавчого провадження не накладався, та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Таким чином, судом встановлено, що виконавче провадження № 50021068 та виконавче провадження № 62638093 стосувалися примусового виконання одного виконавчого документа - виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області № 2-1424/2010 від 28.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованості в розмірі 88 040 грн. 30 коп.

Однак виконавче провадження № 50021068 було завершено шляхом повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» без вирішення питання припинення чинності заходів примусового виконання судового рішення. Після чого виконавчий лист було повторно пред`явлено до виконання і повністю виконано в межах виконавчого провадження № 62638093, при закінченні якого виконавцем було вирішено питання скасування всіх заходів примусового виконання судового рішення, що були вжиті в цьому виконавчому провадженні.

У зв`язку з не вирішенням питання припинення чинності заходів примусового виконання судового рішення, що були застосовані в межах виконавчого провадження № 50021068, автомобіль ОСОБА_1 перебуває під обтяженнями у виді розшуку та арешту з забороною відчуження.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (у редакції від 15.12.2017 року, що була чинною на момент повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 50021068) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (у тій же редакції) у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (у тій же редакції) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

За змістом положень частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема, якщо боржник - фізична особа чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Таким чином, повернення виконавчого листа на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не є підставою для скасування арешту майна та інших заходів примусового виконання судового рішення. У зв`язку з цим при винесенні постанови від 18.12.2017 року про повернення стягувачу виконавчого документа у виконавчому провадженні № 50021068 у державного виконавця Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області формально були відсутні будь-які правові підстави для скасування арешту та розшуку майна ОСОБА_1 , що були застосовані в межах цього виконавчого провадження.

Тобто, виходячи зі змісту наведених положень законодавства, бездіяльність щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 та не скасування розшуку її транспортного засобу при завершенні виконавчого провадження № 50021068 шляхом повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не вказує безпосередньо на порушення вимог законодавства.

Однак при цьому суд звертає увагу, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Вказані висновки викладені у постанові КЦС ВС від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11.

Суд звертає увагу, що все майно ОСОБА_1 , у тому числі належний їй автомобіль, було арештовано постановою виконавця ще 23.03.2016 року, а автомобіль оголошено в розшук 07.07.2016 року. Вказані заходи примусового виконання були застосовані в межах виконавчого провадження № 50021068, що було відкрито на виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області № 2-1424/2010 від 28.12.2010 року, який після повернення стягувачу 18.12.2017 року був повністю виконаний в межах виконавчого провадження № 62638093 без повторного застосування арешту та розшуку майна ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останнє виконавче провадження було закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, судом встановлено, що виконавчий документ № 2-1424/2010 від 28.12.2010 року, для забезпечення виконання якого в межах виконавчого провадження № 50021068 автомобіль ОСОБА_1 було оголошено в розшук та арештовано, був повністю виконаний ОСОБА_1 , будь-які претензії з боку стягувача відсутні.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у редакції від 28.12.2015 року, що була чинною на момент відкриття виконавчого провадження № 50021068) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю.

Відповідно до ч. 5 ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV у тій же редакції постанова про стягнення з боржника витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (у редакції від 15.12.2017 року, що була чинною на момент повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 50021068) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII у тій же редакції на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Таким чином, при відкритті виконавчого провадження № 50021068 виконавець шляхом винесення постанови повинен був стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у встановленому законом розмірі, а при поверненні виконавчого документа стягувачу вирішити питання про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження шляхом винесення постанови про їх стягнення.

За результатами огляду наданих Вишгородським ВДВС у Вишгородському районі Київської області копій матеріалів виконавчого провадження № 50021068, дослідження інформації щодо руху цього виконавчого провадження, судом не встановлено, а виконавчою службою не доведено факт винесення державним виконавцем в межах цього виконавчого провадження постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Крім того, з наданих матеріалів взагалі не вбачається, що розмір виконавчого збору та витрат виконавчого провадження був визначений державним виконавцем для подальшого стягнення з ОСОБА_1 .

У письмових запереченнях Вишгородський ВДВС у Вишгородському районі Київської області, хоча і зазначає про необхідність погашення ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат на виконавче провадження № 50021068, як умови для зняття арешту, однак при цьому не надає будь-яких доказів стягнення цих сум з ОСОБА_1 та їх конкретного розміру.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про недоведеність наявності в межах виконавчого провадження № 50021068 несплачених ОСОБА_1 сум виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

З урахуванням вищевикладеного, продовження застосування розшуку та арешту автомобіля ОСОБА_1 більш як 7 років підряд з метою забезпечення виконання виконавчого документа, що був повністю виконаний в межах іншого виконавчого провадження при повторному пред`явленні до виконання, при відсутності будь-яких претензій з боку стягувача, а також відсутності будь-якої заборгованості ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 50021068 щодо сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, свідчить про непорційне та невиправдане втручання в її право власності.

Однак, зважаючи на відсутність у Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області правових підстав для скасування вказаних заходів примусового виконання судового рішення, суд приходить до висновку про необхідність їх самостійного скасування в межах даного провадження.

Аналогічні висновки щодо захисту прав боржника від непропорційного втручання у право власності внаслідок невиправдано тривалого застосування арешту майна наведено у постанові КЦС ВС від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11.

Аналогічні фактичні обставини судом встановлено і при дослідженні виконавчого провадження № 51052774, в межах якого на автомобіль ОСОБА_1 так само накладено арешт з розшуком. При цьому з матеріалів виконавчого провадження так само вбачається відсутність будь-яких постанов про визначення та стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження.

Крім того, з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» від 18.12.2017 року у справі № 51052774, що строк пред`явлення виконавчого листа № 363/3169/15-ц від 08.04.2016 року, що був виданий Вишгородським районним судом Київської області та на виконання якого відкрито це виконавче провадження, закінчився 18.12.2020 року.

У відкритих відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відомості про наявність іншого виконавчого провадження за цим виконавчим листом, тобто повторно вказаний виконавчий документ до виконання не пред`являвся. А з відомостей автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що стягувач не звертався з клопотанням про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин продовження дії розшуку автомобіля з його арештом більш як 7 років підряд, за умови закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, відсутності клопотань про його поновлення протягом тривалого часу, відсутності будь-яких претензій з боку стягувача, а також відсутності будь-яких доказів стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат виконавчого провадження № 51052774, відсутності самих матеріалів виконавчого провадження у зв`язку з закінченням строків зберігання, свідчить про невиправдане та непропорційне втручання в право власності ОСОБА_1 як таке, потреба в якому відпала.

Тобто, у діях державного виконавця немає безпосередніх порушень норм Закону України «Про виконавче провадження», однак право власності боржника на належний їй автомобіль залишається необґрунтовано обмеженим. Тому з метою відновлення прав ОСОБА_1 , які не має можливості відновити державний виконавець у закінченому виконавчому провадженні, суд приходить до висновку про необхідність скасування застосованих у вказаних виконавчих провадженнях заходів примусового виконання судового рішення.

У зв`язку з вищевикладеним вимоги скарги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Виконавчі провадження, про які у своїх поясненнях зазначає заінтересована особа та в яких майно ОСОБА_1 так само оголошувалося в розшук та було арештовано, самою ОСОБА_1 предметом скарги не визначалися, а їх копії відсутні у матеріалах справи. У зв`язку з цим суд позбавлений підстав та можливості їх дослідження та оцінки.

Інші два обтяження («арешт та/або заборона на відчуження» в межах виконавчого провадження без номеру; «арешт та/або заборона на відчуження» в межах виконавчого провадження без номеру), про які зазначається у листі ТСЦ МВС № 8043 від 17.12.2024 року № 31/26-18-460, не можуть бути ідентифіковані судом з огляду на відсутність номеру виконавчого провадження, а відповідно не можуть бути перевірені на предмет законності та обґрунтованості їх збереження.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Учасниками справи не заявлено про наявність судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вишгородський відділ Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії, бездіяльність державної виконавчої служби задовольнити частково.

Скасувати застосовані в межах виконавчого провадження № 50021068 заходи примусового виконання судового рішення, а саме:

- арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) та заборону відчуження цього майна, накладені постановою головного державного виконавця Матвієнка Володимира Валентиновича від 23.03.2016 року;

- розшук транспортного засобу НОМЕР_2 161 KIA MAGENTIS ЗНГ, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), що був застосований постановою заступника начальника ОСОБА_2 від 07.07.2016 року.

Скасувати застосовані в межах виконавчого провадження № 51052774 заходи примусового виконання судового рішення, а саме:

- арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) та заборону відчуження цього майна, накладені постановою державного виконавця Ляшенко А.З. від 16.05.2016 року;

- розшук транспортного засобу НОМЕР_2 KIA MAGENTIS, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), що був застосований постановою державного виконавця Булавчик Н.В. від 18.08.2016 року.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя О.В. Рукас