Справа № 490/2077/23
Провадження № 2/487/100/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Самедової Р.Ш.,

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Мотельчук Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 01.08.2012 по 28.12.2019, який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.11.2019 по справі №487/6935/19.

У шлюбі народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час розгляду справи про розірвання шлюбу спір відносно місця проживання дитини був відсутній. За усною домовленістю між сторонами дитина залишалась проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.07.2021 визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що з листопада 2019 року по грудень 2020 він мав змогу постійно спілкуватись зі своїм сином. Крім того, ним належним чином виконувалися батьківські обов`язки щодо утримання та матеріального забезпечення дитини та активної участі у його житті.

З січня 2021 відповідачка почала перешкоджати позивачу у спілкуванні з сином, а саме: він не мав змоги особисто бачити дитину, не мав можливості вітати дитину на свята, робити подарунки, спілкуватись з сином шляхом мобільного чи інтернет зв`язку. Причини вказаної поведінки відповідачки йому невідомі.

Позивач вважає, що дитина сумує за батьком та має бажання проводити разом з ним час, дозвілля та мати постійний контакт. Відносини батька та дитини є дуже привітними, існує тісний ємоційний зв`язок між батьком та сином. Відсутність рідного батька в житті дитини може негативно вплинути на його емоційний та духовний розвиток. Будь-яких обставин, які б заважали нормальному спілкуванню дити та батька, могли б негативно вплинути на дитину під час зустрічі з батьком, відсутні. Позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має, у розшуку не перебуває, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, має стабільний дохід, займаючись підприємницькою дільністю.

Останній раз позивач бачив власного сина 09.02.2022 та з того часу не володіє точною інформацією про місцезнаходження дитини.

Оскільки протягом тривалого часу батькам дитини не вдалося самостійно вирішити конфлікт щодо участі батька в житті дитини, позивач звернувся до служби у справах дітей адміністрації Центрального району ММР та просив визначити графік спілкування з дитиною. Комісія неодноразово виносила вказане питання на порядок денний, проте відповідачка не з`являється на засідання комісії.

Після початку воєнної агресії проти України позивачу взагалі невідомо, де перебуває його син, в якому він стані, та в яких умовах він проживає.

Відповідачка і наразі продовжує ігнорувати його прохання щодо надання йому можливості побачити сина, не надає жодної інформації про перебування дитини.

Позивач вважає, що вчинення перешкод з боку відповідачки щодо зустрічей батька із сином є проявом домашнього насилля по відношенню не тільки до нього, а й до дитини, у зв`язку з чим він звернувся до уповноважених органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст. 126-1 КК України. Крім того, він здійснив ряд інших заходів щодо розшуку дитини, зокрема виїздом за місцем проживання відповідача та дитини було встановлено їх відсутність за визначеною судовим рішенням адресою проживання, а тому він 24.02.2023 звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, за фактом зникнення дитини.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив з обов`язати ОСОБА_6 надати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши спосіб участі батька наступним чином:

-за місцем проживання батька ОСОБА_1 у період з 10:00 год кожної другої суботи місяця до 18:00 год неділі, з можливістю ночівлі дитини з батьком без присутності матері;

-у період літніх шкільних канікул не менше семи діб;

-здійснювати оздоровлення без присутності матері на території України та за її межами за домовленістю батьків та згодою дитини;

-святкування Нового року почергово з кожним із батьків за згодою дитини;

-шляхом забезпечення можливості ОСОБА_1 безперешкодно спілкуватися із сином засобами телефонного чи іншого зв`язку;

-зобов`язання ОСОБА_7 за два дні до зустрічі батька з сином, надавати інформацію щодо фактичного місця проживання та перебування дитини, враховувати при цьому стан здоров`я дитини, розпорядок дня та інші обставини, що мають значення для організації побачень з ним. У разі, якщо побачення не відбулось у визначений день та час повністю або частково з поважних причин, узгоджувати зручний для дитини і батька час та день, на який переноситься зустріч.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.03.2023 матеріали позовної заяви ОСОБА_1 передані на розгляд за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2023 прийнято до провадження вищевказану цивільну справу, призначено підготовче засідання.

02.04.2024 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона просила задовольнити позовні вимоги частково, визначити (надати) позивачу можливість спілкування, побачення сіпльного проведення часу з малолітнім сином тільки за згодою дитини в період з 10:00 до 14:00 другої суботи місяця, без можливості ночівлі дитини з батьком та обов`язково у присутності матері, тільки після закінчення воєнного стану, так як житло, де мешкає батько, не облаштовано бомбосховищем, як це вимагає діюче законодавство; після закінчення військового стану, за місцем проживання батька, у разі надання суду інформації про постійне місце проживання. В іншій частині позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. У відзиві зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б давали підстави для висновку, що спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, запропонований позивачем, матиме більш позитивний вплив на дитину, яка народилась, проживала та проживає разом з матір`ю, прижилася у існуючому середовищі, тому немає вагомих підстав змінювати її звичний графік, що можливо призведе до зміни оточення, хоча і короткочасного, можливого стресу та погіршення психоемоційного стану дитини. На думку відповідачки не підтверджені доводи позивача про те, що вона чинить перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною. Позивач не спілкується з дитиною взагалі, що на даний час є необхідним для її нормального усвідомлення, у зв`язку з чим дитина не сприймає позивача як батька та не проявляє до нього емоцій, які характерні для відносин батька з сином, що підтверджується консультативним висновком №01/22-к за результатами психологічного обстеження дитини від 21.01.2022. Крім того, позивач не має житла для проведення спілкування (зустрічей) з дитиною, умов для навчання, ігор, відпочинку та гармонійного розвитку дитини. Так, позивач зареєстрований в АДРЕСА_2 , а орендує житло за адресою: АДРЕСА_3 , проте матеріали справи не містять договору оренди. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових пав на нерухоме майно від 17.03.2024 відсутні відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на будь-яке нерухоме майно. Відповідачка вважає, що в матеріалах справи взагалі немає жодного обґрунтованого висновку компетентного органу про встановлення способу участі батька у спілкуванні з дитиною.

Ухвалою суду від 29.05.2024 закрито підготовче провадження у справі і призначено судовий розгляд по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та наполягали на його задоволенні.

Позивач пояснив, що проживав разом з відповідачкою та неповнолітнім сином приблизно до початку 2019 року. Він, як батько, проводив більше часу з дитиною, тоді як матір працювала, виїжджала у відрядження. Допомогала з дитиною няня. У нього з дитиною були теплі відносини, як у батька з сином. Після розлучення з відповідачкою він також приймав участь у житті сина, а коли відповідачка почала проживати з іншим чоловіком, вона стала забороняти йому бачитися з дитиною. З 2022 відповідачка з сином проживають в м. Одеса. За останній час він бачив сина двічі: 09.02.2022, коли приїхав до школи "Гепаніс", але йому заборонили проводити спільний час з дитиною, та 16.07.2023 у м. Одесі у зв`язку з виконанням ухвали суду про забезпечення позову. Вважає, що син схильний до негативного впливу з боку відповідачки, яка може розповідати дитині недобрі речі про батька, що не відповідають дійсності, провокує конфліктні ситуації. В разі згоди матері, дитина із великим задоволенням буде підтримувати стосунки з рідним батьком. Він не знає про стан здоров`я дитини, про те, як син проводить дозвілля, яку школу відвідує через заборону з боку відповідачки на спілкування батька з сином.

Представник служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради Батовська Ю.В. в судовому засіданні підтримала висновок про визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявний в матеріалах справи, пояснивши, що батько з сином тривалий час не спілкувались, це могло вплинути на родинний зв`язок. Спеціаліст служби для підготовки висновку зустрічався з дитиною в присутності матері, дитина висловлювала своє ставлення до рідного батька як до дорослої людини, з якою цікаво поспілкуватись. Якщо мати негативно налоштовона до діалогу з батьком дитини, то остання, перебуваючи в такій атмосфері, буде аналогічно ставитися до батька. Вважає, що для нормального розвитку дитина має знати свого рідного батька. В подальшому представник служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради Батовська Ю.В. неодноразово подавала заяви про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачка особисто не приймала участь у судових засіданнях, яки призначалися судом та проводилися протягом тривалого часу, а через своїх представників, зокрема адвоката Калаянова І.В., якому була надана можливість брати участь в судових засіданнях як безпосередньо так і в режимі відеоконференції за його клопотанням, проте останній в судове засідання 17.01.2025 не з`явився без поважних причин.

Зважаючи на принцип розумності строків розгляду справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідачки та її представника.

Заслухавши сторони, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що з 01.08.2012 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.11.2019.

У шлюбі у сторін народилась дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.07.2021 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про реєстрацію осіб, сформованого 21.03.2023, місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Фактично позивач проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України станом на 07.02.2023 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

За інформацією, отриманою з КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради, від 27.02.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на психіатричному та наркологічному обліку не перебував. За медичною допомогою протягом останніх 5 років до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався.

Позивач займається підприємницькою діяльністю.

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про реєстрацію осіб, сформованого 15.11.2024, місце проживання відповідачки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Фактично відповідачка разом з дитиною проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

01.04.2024 відповідачка уклала договір оренди квартири (житлового приміщення) АДРЕСА_5 , та на даний час проживає за вказаною адресою разом з сім`єю.

29.04.2023 відповідачка уклала шлюб, який зареєстрований Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №640, змінивши прізвище після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 на ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку про визнання способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданого органом опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, останній вважає за доцільне :

1. Рекомендувати батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 співпрацювати з психологом щодо налагодження стосунків між ними та налагодження контакту дитини з батьком для подальшого спілкування та участі ОСОБА_1 у вихованні дитини.

2. Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за умови бажання дитини наступним чином:

-кожної другої п`ятниці місяця з 17:00 до 16:00 неділі з можливістю ночівлі дитини з батьком;

-шляхом забезпечення можливості ОСОБА_1 безперешкодно спілкуватися з сином засобами телефонного чи іншого зв`язку;

-спосіб участі батька у вихованні дитини може змінюватися за взаємною домовленістю між батьками; враховуючи інтереси, стан здоров`я та бажання дитини.

Висновок містить посилання, що 15.03.2024 спеціалістами служби у справах дітей Центрального району та Миколаївського міського центру соціальних служб проведено обстеження умов проживання та оцінку потреб малолітнього ОСОБА_4 , в результаті чого було підтверджено, що ОСОБА_9 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , але може виїжджати з членами родини в інші міста та за кордон. За місцем проживання матір`ю для дитини створені належні умови для нормальної життєдіяльності та розвитку. В розмові з ОСОБА_2 вона висловила своє занепокоєння станом психіки сина через намагання ОСОБА_1 примусити його до зустрічей з ним проти його бажання. Крім того, вона не впевнена, що ОСОБА_1 може створити належні умови проживання та утримання для сина під час їх зустрічей.

Також у висновку зазначено, що в ході бесіди з дитиною встановлено, що малолітній сприймає як батька ОСОБА_10 , який є чоловіком його матері, а на питання, як він ставиться до зустрічей з ОСОБА_1 , хлопець повідомив, що не бажає зустрічей з ним. ОСОБА_1 він не бажає називати батьком. ОСОБА_9 пояснив, що пішов з ним влітку на зустріч, тому що любить спілкуватися з дорослими людьми, а ОСОБА_1 він знає, але після його ставлення до няні, викрадення його у неї, він не відчуває себе в безпеці поряд з ним, негативно ставиться до нього та спілкування з ним.

Крім того, 19.03.2024, як зазначено у вищевказаному висновку, спеціалістами служби у справах дітей Заводського району було обстежено умови проживання, створені батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , яку батько винаймає у своїх знайомих, де для дитини створені належні умови проживання. Оцінкою потреб не виявлено, що батько не може виконувати батьківські обов`язки, за висновками ММЦСС він здатний вирішувати конфліктні ситуації з матір`ю дитини, згоден на співпрацю з психологом.

Відповідачкою, у свою чергу, був наданий консультативний висновок №01/22-к за результатами психологічного обстеження дитини, складений 21.01.2022 доктором філософії в галузі психології ОСОБА_11 , відповідно до якого ОСОБА_4 , . ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням йго вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища не спроможний в повному обсязі надавати оцінку ставленню кожного з батьків до нього, але спроможний виявляти прихільність до когось з батьків, а саме - до матері ( ОСОБА_5 ). Ставлення ОСОБА_9 до батька ( ОСОБА_1 ) є індиферентним. Карім не бажає зустрічатися з батьком, не відчуває потреби участі пана ОСОБА_12 у своєму житті. Ставлення ОСОБА_9 до матері є дружнім та люблячим. Психологічні рекомендації для забезпечення найліпших інтересів дитини з психологічної точки зору: спілкування дитини з батьком виключно за бажанням дитини. Примушування дитини 7-річного віку до зустрічей з батьком у разі категоричної відмови дитини від таких зустрічей є психологічним насильством.

В судовому засіданні також були переглянуті світлини із зображенням спільного дозвілля позивача з малолітнім сином; відеозаписи, на яких зафіксовано спілкування позивача з дитиною.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Згідно зі статтею 15 Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною першою статті 151 Сімейного кодексу України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Судом встановлено, що як мати, так і батько дитини ОСОБА_4 належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків. Але на даний час між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача, попри його бажання, спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні. Так, з 2021 року відповідачка перешкоджає позивачу спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, у зв`язку з чим питання щодо участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4 з 2021 року перебувало на розгляді служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, але відповідне рішення не було прийнято, у тому числі і внаслідок неявки матері дитини на засідання комісії. Позивач був вимушений звернутися з цим позовом до суду.

В судовому засіданні не було встановлено випадків, які обмежують для ОСОБА_1 беззаперечне право на спілкування з сином та участь у його вихованні. Суд вважає, що реалізація позивачем цих прав, як батька дитини, не може залежати від суб`єктивного бажання окремих осіб, в тому числі і матері дитини, від наявності конфліктних стосунків між батьками дитини, або від певного стану, зокрема, воєнного. Відновлення відносин та емоційного контакту дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Верховний суд у постанові від 16.02.2024 у справі № 465/6496/19 зазначив, що "у пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4).

Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.

Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина."

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 Сімейного кодексу України).

Суд вважає, що запропонований позивачем - батьком дитини спосіб його участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 максимально наближений до згаданої вище моделі спільної фізичної опіки над дітьми (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком).

Спосіб спілкування батька з дитиною, а саме: за місцем проживання батька у період з 10:00 год кожної другої суботи місяця до 16:00 год (замість 18:00, що має позитивно вплинути на організацію вільного часу дитини впродовж вихідного дня) неділі, з можливістю ночівлі дитини з батьком без присутності матері; проведення спільного відпочинку батька з дитиною у період літніх шкільних канікул терміном сім діб; здійснювати оздоровлення без присутності матері на території України та за її межами за домовленістю батьків та згодою дитини; святкування Нового року почергово з кожним із батьків за згодою дитини; забезпечити можливість батьку безперешкодно спілкуватися із сином засобами телефонного чи іншого зв`язку; зобов`язати ОСОБА_2 за два дні до зустрічі батька з сином надавати інформацію щодо фактичного місця проживання та перебування дитини, враховувати при цьому стан здоров`я дитини, розпорядок дня та інші обставини, що мають значення для організації побачень з ним; у разі, якщо побачення не відбулось у визначений день та час повністю або частково з поважних причин, узгоджувати зручний для дитини і батька час та день, на який переноситься зустріч, буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, а також можливості дитини сприймати піклування кожного з батьків про її здоров`я, фізичних та духовний розвиток, сприятиме моральному піднесенню дитини. Визначення батьку такого способу його участі у спілкуванні та вихованні сина спрямоване на повернення батька у життя і виховання дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дітей як повноцінних членів суспільства.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки, що дитина взагалі не бажає спілкуватися з батьком, який ніколи не ставився до дитини з ніжністю та піклуванням, а завжди проявляв та проявляє агресію та безтурботність, оскільки такі твердження вбачаються лише зі слів матері. Відповідачкою не надано належних доказів вчинення домашнього насильства як стосовно дитини, так і за її присутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 Сімейного кодексу України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, в якому зазначено про можливість спілкування батька і сина лише за умови бажання останнього, а також вважає, що не заслуговують на увагу і аналогічні доводи відповідачки про те, що зустрічі батька з дитиною мають відбуватися виключно за бажанням самої дитини. При цьому суд враховує як і те, що позивач був позбавлений можливості особистого спілкування з сином, якого востаннє бачив 09.02.2022, протягом тривалого часу, що, враховуючи вік дитини, не могло не вплинути на втрату емоційного контакту між ними, так і можливість у матері формування негативного ставлення до позивача з боку дитини. В судовому засіданні представник служби у справах дітей, хоча і підтримала висновок органу опіки та піклування, зазначила, що дитина може бути негативно налаштована до батька внаслідок впливу матері. Суд не встановив, що психоемоційний стан дитини свідчить про те, що спілкування з батьком поза її бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини, а отже, доводи матері про доцільність встановлення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та у її вихованні лише за бажанням дитини ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання відповідачки на консультативний висновок №01/22-к за результатами психологічного обстеження дитини, складений 21.01.2022 доктором філософії в галузі психології ОСОБА_11 , як на доказ негативного ставлення малолітнього ОСОБА_4 до батька ОСОБА_1 , суд оцінює критично. Так, з часу складання цього висновку пройшов достатньо тривалий час, що може вплинути на його актуальність. Крім того, зі змісту цього висновку вбачається, що результати дослідження вказують на активний розвиток хлопчика, на відсутність актуальних переживань ОСОБА_9 стосовно його взаємин з біологічним батьком. Ставлення дитини до пана ОСОБА_12 можливо охарактеризувати як індиферентне. Маються ознаки негативного ставлення (дитина вербалізує випадок прояву агресії з боку пана ОСОБА_12 до пані ОСОБА_13 ), однак вони не є вираженими, щоб зробити категоричний висновок про наявність у дитини саме негативного ставлення. Найбільш напружені стосунки, наявність яких було виявлено під час діагностики, - це взаємини ОСОБА_9 з тіткою " ОСОБА_14 " та дядьком "Гошею". При цьому у висновку зазначено, що для встановлення справжніх причин відторгнення дитиною батька обов`язковою є психологічна експертиза батьківсько-дитячих стосунків за участю обох батьків. В умовах психологічної експертизи може бути встановлено не тільки справжнє ставлення дитини до кожного з батьків (та, можливо, інших значущих дорослих), а також здатність обох батьків забезпечувати психологічно здоровий клімат у сімейних стосунках, виконувати батьківські обов`язки (забезпечувати повноту, якість та здоров`я їх психологічної складової).

За клопотанням позивача та його представника ухвалою суду від 17.07.2023 у справі, ще до остаточної зміни предмету позову позивачем, була призначена психологічна експертиза дитячо-батьківських відносин. При цьому в підготовчому засіданні представники відповідачки категорично заперечували проти призначення у справі такої експертизи. 29.08.2023 в.о. начальника Миколаївської філії судово-психіатричних експертиз, головний судовий експерт В. Очколяс повернув матеріали цивільної справи разом з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

У клопотанні про поновлення розгляду справи та в подальшому у підготовчому засіданні позивач повідомив про те, що не має фізичної можливості забезпечити експерта необхідними матеріалами, оскільки не має можливості спілкування з дитиною та відповідачкою, не володіє інформацією щодо місця навчання чи відвідування дитиною секцій та спортивних гуртків. Представники відповідачки в підготовчому засіданні також не надали матеріали на виконання клопотання експерта, продовжуючи заперечувати проти її проведення. Клопотань, відповідно до положень ст. 84 ЦПК України, сторонами заявлено не було. Отже, за таких обставин, експертиза, висновок якої і є засобом доказування, в тому числі і заперечень відовідачки про негативне ставлення дитини до батька, не була проведена.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1073 грн 60 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним таким чином:

-за місцем проживання батька ОСОБА_1 у період з 10:00 год кожної другої суботи місяця до 16:00 год неділі, з можливістю ночівлі дитини з батьком без присутності матері;

-проведення спільного відпочинку батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_4 у період літніх шкільних канікул терміном сім діб;

-здійснювати оздоровлення без присутності матері ОСОБА_2 на території України та за її межами за домовленістю батьків та згодою дитини;

-святкування Нового року почергово з кожним із батьків за згодою дитини;

-забезпечити можливість ОСОБА_1 безперешкодно спілкуватися із сином засобами телефонного чи іншого зв`язку;

-зобов`язати ОСОБА_2 за два дні до зустрічі батька з сином надавати інформацію щодо фактичного місця проживання та перебування дитини, враховувати при цьому стан здоров`я дитини, розпорядок дня та інші обставини, що мають значення для організації побачень з ним. У разі, якщо побачення не відбулось у визначений день та час повністю або частково з поважних причин, узгоджувати зручний для дитини і батька час та день, на який переноситься зустріч.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляцінйої скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляцйна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 24.01.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Третя особа: служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, м. Миколаїв, вул. Інженерна, 1.

Суддя Т.А. Карташева