Справа №443/115/25
Провадження №2-н/443/34/25
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

23 січня 2025 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу,

встановив:

Заявник, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» вернулось до суду із заявою до ОСОБА_1 в якій просить видати судовий наказ про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за надані послуги з розподілу природного газу за період вересень 2023 року вересень 2024 року на р/р НОМЕР_1 у розмірі 1 371,27 грн боргу за надані послуги та судовий збір у розмірі 242,24 грн на р/р НОМЕР_2 .

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, приходжу до переконання про необхідність відмовити у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Як зазначено в заяві про видачу судового наказу, боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, на підставі ч. 5 ст. 165 ЦПК України зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру та 03.01.2025 отримано відповідь за № 1057459 та отримано відповідь, згідно якої місцем реєстрації боржника ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 162 ЦПК України встановлено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

На підставі ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Суд зауважує заявнику, що норма ч. 8ст. 165 ЦПК України у цій справі не є застосовною, оскільки вона регулює передання справ за підсудністю щодо боржників, які є юридичними особами або фізичними особами - підприємцями.

Враховуючи, що заявником порушено правила підсудності, а ЦПК не передбачає можливість направлення справи за заявою про видачу судового наказу з боржника-фізичної особи за підсудністю, суд відмовляє у видачі судового наказу згідно з п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Наведене свідчить, що вимоги про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу повинні розглядатись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням цього майна.

Предметом вимог у заяві є зобов`язання, які випливають з надання житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, тому у даному випадку на зазначені правовідносини поширюється положення ЦПК щодо виключної підсудності.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та за цією з адресою надаються житлово-комунальні послуги, що не відноситься до територіальної юрисдикції Жидачівського районного суду Львівської області, суд дійшов висновку, що порушено правила підсудності, а тому у видачі судового наказу слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. 27, 162, 165,167 ЦПК України, суддя,

постановив:

Відмовити Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» у видачі судового наказу про стягнення заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу з ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявнику та представнику заявника, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання) безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.Г. Равлінко