Справа № 564/3787/24
21 січня 2025 року м. Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя Цвіркун О.С.
з участю секретаря судового засідання Забейди А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
Позивач звернувся з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 350000 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 4200 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що 06.06.2020 між позивачем та відповідачем було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7848774, у відповідності до умов якого, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу Volkswagen д.н.з НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.
Зазначає, що 03.10.2020 о 01 год. 30 хв. відповідач керуючи автомобілем Volkswagen д.н.з НОМЕР_1 допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Вказує, що внаслідок зазначеної ДТП ОСОБА_2 від отриманих травм загинув на місці пригоди, а пішоход ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Вказує, що вироком Костопільського районного суду від 04.02.2022, відповідача було визнано винним за ч.2. ст.286 ККУ (порушення правил дорожнього руху).
Також зазначає, що на підставі полісу №АР/7848774 від 06.06.2020 та страхових актів відшкодував третім особам завдані відповідачем збитки на загальну суму 350000 грн.
Вказав, що відповідач керував автомобілем Volkswagen д.н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, а тому просить стягнути з нього в порядку регресу відшкодовані збитки.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, надає згоду на прийняття заочного рішення по справі.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст. 280 ЦПК України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі.
Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що 06.06.2020 між позивачем та відповідачем було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7848774, у відповідності до умов якого, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу Volkswagen д.н.з НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам (а.с.6).
З вироку Костопільського районного суду Рівненської області №564/3/21 від 04.02.2022, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , 03 жовтня 2020 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин, у темну пору доби, в порушення вимог підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог підпунктів а) пункту 31.4.2. Правил дорожнього руху України, керуючи технічно несправним автомобілем Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , система рульового керування, якого знаходилася в стані часткової відмови через перевищення допустимого сумарного люфту в рульовому керуванні, в порушення вимог пункту 12.4. Правил дорожнього руху, рухаючись зі швидкістю не менше 91,8 км/год, що перевищує допустиму для даної ділянки дороги, по лівій смузі проїзної частини вул. Грушевського в м. Костопіль, Рівненської області, зі сторони вул. Коперника в напрямку вул. 8 Березня, напроти будинку №22 вищевказаної вулиці, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, в порушення вимог пункту 12.3. Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, з моменту виникнення перешкоди для руху у вигляді пішоходів, які знаходилися на вищевказаній смузі проїзної частини, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.7-16).
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження, які належать до тяжких; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження, які належать до середнього ступеня, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.
Зазначеним вироком суду відповідача було визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.286 ККУ.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Згідно п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Судом встановлено, ОСОБА_6 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_2 , звернулася до Позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АР/7848774 від 06.06.2020 року (а.с.37 зворот).
11.04.2022 ОСОБА_7 , яка є дружиною загиблого ОСОБА_2 , звернулася до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АР/7848774 від 06.06.2020 року (а.с.29).
Встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 , який є батьком загиблого ОСОБА_2 , звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АР/7848774 від 06.06.2020 року (а.с.33 зворот).
Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим.
Згідно ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Відповідно до п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно п. 26.2 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.
15.02.2022 потерпілий ОСОБА_3 звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АР/7848774 від 06.06.2020 року (а.с.42).
Таким чином, судом встановлено, що загальний розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування за Полісом № АР/7848774 від 06.06.2020 року потерпілим, склав: 350000 грн.
Встановлено, що з метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено претензію до відповідача про відшкодування збитків в порядку регресу, однак вона залишилася без належного реагування (а.с.73).
Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Підпунктом «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо- транспортну пригоду, зокрема якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
При цьому особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.
Відповідно до п. 4. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки«, - незалежно від наявності вини.
Так, відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у Постанові від 18 жовтня 2019 року по справі № 352/342/17, в аналогічній справі Верховний Суд зазначив, що, «...Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої доюерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов 'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Оскільки, відповідач застрахував свою відповідальність, у разі настання страхового випадку за участю транспортного засобу Volkswagen д.н.з НОМЕР_1 , за заподіяну шкоду третім особам, а позивач на підставі укладеного з відповідачем страхового полісу, відшкодував третім особам -потерпілим завдану відповідачем шкоду в сумі 350000 грн., відповідач керував автомобілем Volkswagen д.н.з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, то вимоги позивача є правомірними, а тому позовна заява ПАТ «Української пожежно-страхової компанії» про відшкодування шкоди в порядку регресу є обґрунтованої та підлягає до задоволення.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягає до стягнення 4200 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України
Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 350000 (триста п`ятдесят тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» 4200 (чотири тисячі двісті) грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», м.Київ, вул.Кирилівська 40, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 24.01.2025.

СуддяО. С. Цвіркун