Справа № 450/2170/24 Провадження № 2/450/355/25
22 січня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Мусієвського В.Є.
при секретарі Расяк С.М.
з участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третьої особи Пустомитівської міської ради, як органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -
Позивач звернувся в суд з позовом, у якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мотивував позовні вимоги тим, що 23 травня 2008 року між сторонами зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2022 року. В період перебування позивача та відповідача у шлюбних стосунках, у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з батьком і перебуває на його утриманні. Відповідач не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків, не піклується про дочку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування доньки, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає дочці доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою від 16 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
28 серпня 2024 року позивачем ОСОБА_3 подано клопотання про заміну третьої особи Служби у справах дітей Пустомитівської міської ради на Пустомитівську міську раду, як орган опіки та піклування, про витребування доказів та про виклик і допит в якості свідка ОСОБА_6 . Крім цього, просив зобов`язати Пустомитівську міську раду, як орган опіки та піклування надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Протокольною ухвалою суду від 18 вересня 2024 року клопотання позивача ОСОБА_3 про заміну третьої особи та виклик і допит в якості свідка ОСОБА_6 задоволено, а у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено.
Ухвалою від 18 вересня 2024 року зобов`язано третю особу Пустомитівську міську раду, як орган опіки та піклування, подати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
06 листопада 2024 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшов висновок Пустомитівської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Протокольною ухвалою суду від 18 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні 22 січня 2025 року позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити. Пояснив, що відповідач ОСОБА_4 виїхала за межі України, де одружилась з іноземцем. Спілкування дитини із матір`ю відбувається лише в телефонному режимі за ініціативою ОСОБА_4 , яка телефонує доньці приблизно 2-3 рази на місяць. Зазначив, що із заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_4 до суду не звертався, оскільки є працевлаштованим та отримує дохід, якого достатньо для належного самостійного утримання дитини.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні надала пояснення аналогічні мотивам позовних вимог. Просила такі задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд такої у її відсутності не подала.
Представник третьої особи Пустомитівської міської ради, як органу опіки та піклування, ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав і надав пояснення аналогічні викладеним у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судовому засіданні заслухано думку неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , яка пояснила, що перебувала із матір`ю у Єгипті, а згодом тривалий час проживали у Швейцарії, де вона ходила до школи, однак через деякий час виявила бажання повернутись в Україну, де проживає її батько. На територію України вона повернулась із невідомою їй до цього особою на ім`я ОСОБА_7 , якому батько надав довіреність. Вказала, що мати цікавиться її справами та вони спілкуються приблизно 2-3 рази на місяць через мережу інтернет, однак жодних подарунків від неї не отримує.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що протягом тривалого часу знайомий із сім`єю ОСОБА_8 та був у колишнього подружжя на весіллі, однак відповідача ОСОБА_4 останній раз бачив ще до повномасштабного вторгнення на територію України. Вказав, що до початку і під час війни дитина приблизно 2 роки проживала разом із матір`ю за кордоном. Орієнтовно 1 рік тому ОСОБА_5 повернулась в Україну із родичем позивача, однак її матір не приїхала. Зазначив, що донька перебуває на утриманні батька, зі слів якого матір не цікавиться дитиною і не бере участі в її утриманні.
Зі згоди сторони позивача, суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника третьої особи, допитавши свідка, з`ясувавши думку дитини, розглянувши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу вимог ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Частиною 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 травня 2008 року, який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2022 року.
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 18 травня 2010 року Містківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої головою ОСББ «Спортивна Затишок» Пігій О.П., вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , проживають та зареєстровані позивач ОСОБА_3 , його донька ОСОБА_5 та брат ОСОБА_9 .
Долученими до матеріалів позовної заяви характеристиками вбачається, що позивач ОСОБА_3 характеризується з позитивної сторони.
У характеристиці з місця навчання за підписом директора ОСОБА_10 та класного керівника ОСОБА_11 , зазначено, що ОСОБА_5 навчається у Пустомитівському ліцеї № 1 Пустомитівської міської ради і зарекомендувала себе як старанна та працьовита учениця, бере активну участь у громадському житті школи і класу, грає на бандурі та гарно співає. Батьки учениці приділяють належну увагу вихованню доньки, більше батько, оскільки матір за кордоном.
З висновку № 02-08/1874 від 24 жовтня 2024 року Пустомитівської міської ради, як органу опіки та піклування, встановлено, що ознайомившись із документами, які містяться у матеріалах цивільної справи, заслухавши пояснення батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 , остання з яких у телефонному режимі повідомила, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, якщо таке бажання виявила її донька, врахувавши думку неповнолітньої ОСОБА_5 , яка висловила бажання про позбавлення її матері батьківських прав, комісія вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказаний висновок мотивований тим, що матір дитини повністю ухилилась від виконання батьківських обов`язків, не проявляє любові та заінтересованості щодо дитини, разом із нею не проживає, не цікавиться розвитком, навчанням, станом здоров`я, не бере участі у її вихованні, не піклується про фізичний і моральний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає дочці доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює належних умов для розвитку природніх здібностей доньки, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні, матеріально та фінансово не допомагає.
В силу вимог ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховною Радою України вказаний вище указ затверджено.
Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» оголошена загальна мобілізація, яка неодноразово продовжувалась.
З мотивів позову вбачається, що ухилення відповідача ОСОБА_4 від виконання покладених на неї батьківських обов`язків розпочалось після введення воєнного стану в Україні та оголошення загальної мобілізації.
За період з 04 травня 2010 року (дата народження дитини) до 24 лютого 2022 року докази ухилення відповідача ОСОБА_4 від виконання покладених на неї батьківських обов`язків відсутні та в мотивах позовної заяви не наводяться.
Окрім наведеного, судом встановлено, що до початку повномасштабного вторгнення на територію України та під час війни дитина ОСОБА_5 протягом 2 років проживала разом із матір`ю за кордоном, яка виконувала батьківські обов`язки, цікавилась розвитком та навчанням дитини, оскільки оплачувала кошти за перебування ОСОБА_5 в іноземній школі, брала участь у її вихованні, спілкувалась та піклувалась про доньку, натомість протягом вказаного періоду позивач ОСОБА_3 з донькою не бачився.
Слід вказати, що висновок комісії з питань захисту прав дитини Пустомитівської міської ради, як органу опіки та піклування, сформовано лише на підставі матеріалів цивільної справи, зокрема документів, наданих позивачем ОСОБА_3 , без з`ясування фактичних обставин виховання неповнолітньої ОСОБА_5 її матір`ю відповідачем ОСОБА_4 .
Крім цього, мотивувальна частина вказаного висновку, зокрема, що матір дитини не цікавиться розвитком, навчанням, станом здоров`я, не бере участі у її вихованні, не піклується про фізичний і моральний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає дочці доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні, матеріально та фінансово не допомагає, сформована загальними фразами, які є аналогічними мотивам позовної заяви, без підтвердження вказаних фактів, а тому такі мотиви висновку не можуть братися судом та покладатися в основу рішення про позбавлення батьківських прав.
Окрему увагу слід звернути на мотиви характеристики з місць навчання, згідно якої вбачається, що батьки учениці приділяють належну увагу вихованню доньки, більше батько, оскільки матір за кордоном.
Відтак, покликання сторони позивача на те, що відповідач не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків, зокрема не піклується про дочку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає дочці доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не відповідають дійсності та спростовуються викладеним вище.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
З огляду на вказане, позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_5 не зумовить дотримання найважливіших інтересів дитини, а негативно вплине на її розвиток.
В силу вимог ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
За ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22 (провадження № 61-951св24) виснував, що висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Заслухавши думку дитини, судом встановлено, що ОСОБА_5 спілкується з матір`ю та протягом тривалого часу проживала разом із нею за кордоном, що суперечить обставинам, викладеним позивачем у позовній заяві.
Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, зокрема не надає грошових коштів на її утримання.
Водночас, як зазначено ОСОБА_3 у судовому засіданні, він не звертався до суду із заявою про видачу судового наказу або із позовною заявою про стягнення аліментів, оскільки самостійно взмозі утримувати дитину.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Слід також вказати, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказав, що про обставини ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов`язків йому стало відомо лише зі слів позивача.
Зазначена у висновку № 02-08/1874 від 24 жовтня 2024 року Пустомитівської міської ради, як органу опіки та піклування думка матері ОСОБА_4 , яка у телефонному режимі повідомила, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, якщо таке бажання виявила її донька, не є належним доказом, оскільки за ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не виконує батьківські права та обов`язки відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суду не надано.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи наведене вище, суд не може ґрунтувати своє рішення на основі припущень та неперевірених належним чином тверджень щодо невиконання відповідачем батьківських обов`язків, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 279-284, 289 ЦПК України, ст. ст. 7, 150, 155, 164-166, 180-182 СК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст заочного рішення виготовлено 24 січня 2025 року.

Суддя Мусієвський В.Є.