Справа № 167/1303/24
Номер провадження 2/167/83/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Сіліча І. І.,

з участю секретаря судового засідання Матвійчук Л. О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в її інтересах представником ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно

в с т а н о в и в :

26 грудня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина на майно, зокрема на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,50 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського (підсобрного) господарства, що знаходяться за адресою: с. Вітоніж Луцького району Волинської області. Зазначає, що вказаний жиловий будинок та земельні ділянки ОСОБА_5 успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 свого чоловіка ОСОБА_6 , однак не оформила своїх спадкових прав належним чином.

Вказує, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері та прийняла спадщину. Вказує, що звернувшись до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки отримала відмову у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

На підставі викладеного, просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,50 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського (підсобрного) господарства, що знаходяться в с. Вітоніж Луцького району Волинської області у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 . Судові витрати просить залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилися, 28 січня 2025 року представник позивача надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити у його та позивача відсутності. Судові витрати просить залишити за позивачем.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в підготовче засідання не з`явились, суду надіслали заяви в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутності. Позовні вимоги визнають.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 26 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 28 січня 2025 року о 09 год 00 хв. Витребувано у Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином засвідчені копії спадкових справ №82/2010 заведену після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 та №114/2013 заведену після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання на підставі наявних у суду матеріалів.

З огляду на те, що відповідачі визнають позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить такого висновку.

Згідно копії витягу з погосподарської книги № 2 за 2024 роки Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області по особовому рахунку № НОМЕР_1 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 значиться за ОСОБА_6 Рік побудови будинку 1968 року.

Згідно копії Архівного витягу з рішення сесії Ясенівської сільської ради Рожищенського району від 24 жовтня 1995 року №4/3 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки», виданого державним архівом Волинської області Волинської обласної військової адміністраці 27 вересня 2023 року за №1144/01.29 земельна ділянка, площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,50 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського (підсобрного) господарства, що знаходяться за адресою: с. Вітоніж Луцького району Волинської області передані у приватну власність ОСОБА_6 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 23 серпня 2006 року Ясенівською сільською радою Рожищенського району Волинської області ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 судом установлено, що 26 квітня 1955 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про що було зроблено актовий запис № 2.

Згідно копії матеріалів спадкової справи № 82/2010 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , розпочатої 23 березня 2010 року встановлено, що спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 прийняла його дружина ОСОБА_5 та частково її оформила.

Спадкодавець ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 13 березня 2013 року виконавчим комітетом Ясенівської сільської ради Рожищенського району Волинської області.

Встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є її діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Інших спадкоємців немає.

Факт родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_1 як матір`ю та дочкою підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , згідно якого встановлено, що позивач після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище ОСОБА_8 на ОСОБА_9 .

З довідки Ясенівської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 09 серпня 2013 року № 456 встановлено, спадкодавець ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 зі своїм внуком ОСОБА_10 .

З копії матеріалів спадкової справи № 114/2013, заведеної 13 серпня 2013 року після смерті ОСОБА_5 встановлено, що спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_1 спадщину після смерті матері ОСОБА_5 прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до державного нотаріуса Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області Демчук Т. М. Крім ОСОБА_1 є інші спадкоємці за заповітом та за законом: дочки спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які спадщину прийняли шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк та частково її оформили. Інших спадкоємців за законом та за заповітом немає. Пережилого подружжя немає.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 грудня 2024 року державним нотаріусом Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області Демчук Т. М. позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,50 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського (підсобрного) господарства, що знаходяться за адресою: с. Вітоніж Луцького району Волинської області та, які належали ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно.

Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що житловий будинок за вказаною адресою складається з: трьох кімнат, двох кридорів, кухні, двох кладовок, загальна площа будинку становить 77,5 кв.м, з яких: житлова 43,5 кв.м, допоміжна 34,0 кв.м. Господарські споруди: прибудову а2, сходи а1, сарай Б-1, сарай б2, навіс б3, сарай б4, вбаральня б5, літня кухня В1, гараж Г1, погріб з шийкою Д, колодязь 1.

Вартість житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить 115 500,00 грн, що підтверджується висновком про вартість майна.

Спірні правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, регулюються нормами права, які містяться в книзі 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК Україниспадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до п. 23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В п. 3. 3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (зокрема й право власності на нерухоме майно ч. 1 ст. 4 Закону).

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений Інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згіднонаказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року.

Згідно з п. 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах(п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право власності.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинку в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.

Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Україської РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність згіднонаказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41 Конституції України).

Згідно з ст.79 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Частиною 1 ст. 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Пунктом «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

Частиною 2 ст. 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

На підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя після смерті чоловіка ОСОБА_6 успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею 0,10 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку площею, 0,50 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та, які розташовані на території с. Вітоніж Луцького (раніше Рожищенського) району Волинської області, однак не оформила своїх спадкових прав. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , у встановлений законом строк спадщину прийняла. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельні ділянки позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця ОСОБА_5 .

За наведених обставин, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельну ділянку, площею 0,5000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, які розташована на території с. Вітоніж Луцького (раніше Рожищенського) району Волинської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, згідно клопотання ОСОБА_1 судовий збір необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст. 12, 81, 189, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 , поданий в її інтересах представником ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_11 право власності на житловий будинок А-1, загальною площею 77,5 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, а саме: прибудову а2, сходи а1, сарай Б-1, сарай б2, навіс б3, сарай б4, вбаральня б5, літня кухня В1, гараж Г1, погріб з шийкою Д, колодязь 1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_11 право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території с. Вітоніж Луцького (раніше Рожищенського) району Волинської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_11 право власності на земельну ділянку, площею 0,50 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Вітоніж Луцького (раніше Рожищенського) району Волинської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сплачений судовий збір залишити за позивачем ОСОБА_11 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 28 січня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_12 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Представника заявника: адвокат Петрук Володимир Адамович, місце роботи: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника поатків НОМЕР_8 .

Головуючий суддя І. І. Сіліч