ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3388/24 Номер провадження 22-ц/814/705/25Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 08 жовтня 2024 року, постановлене суддею Кузіною Ж.В. (повний текст складено 09 жовтня 2024 року),

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

21.05.2024 АТ «А-Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.12.2016. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Із наведених підстав просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 79 759,37 грн., що утворилася станом на 11.05.2024 та складається із: 46 951,46 грн. - заборгованість за кредитом; 32 807,91 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також 3 028,00 грн. судового збору.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 08.10.2024 позовні вимоги АТ «А-Банк» задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.12.2016 у розмірі 4 578,69 грн., 172,60 грн. судових витрат, а всього 4 751,29 грн.

У задоволенні інших позовних відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не підтверджено належними доказами погодження позичальником істотних умов кредитування, зокрема, порядок нарахування процентів та їх розмір, а тому постановлено до стягнення фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти, які ним не повернуті кредитору.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, АТ «А-Банк» оскаржило його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні позову та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводить, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася у подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку.

Користуючись кредитними коштами, позичальник фактично висловила свою згоду із формою договору, а саме - офертою, а також його умовами, включно із відсотками.

Посилаючись на положення частини другої статті 638, частини другої статті 642 ЦК України, вважає, що фактичне прийняття позичальником пропозиції до укладення договору дією та сплата періодичних платежів є доказом дотримання А-Банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Вважає, що своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердила факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей щодо яких існували застереження у чинному на той час законодавстві, у тому числі, постанови правління НБУ №168 від 10.05.2007.

Для уникнення сумнівів щодо природи спірних правовідносин та дійсності Умов і Правил кредитування, просить врахувати позицію Верховного Суду, сформульовану у справах №202/19403/13-ц від 09.07.2018, №705/6051/15-ц від 18.04.2018, №265/7652/15-ц від 14.02.2018.

Вважає, що незалежно під підписання позичальником Умов і Правил надання банківських послуг, а також тарифів А-Банку, районний суд відповідно до вимог частини першої статті 1048, частини першої статті 1054 ЦК України повинен був стягнути із відповідача на користь банку відсотки за користування кредитними коштами у розмірі облікової ставки НБУ.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував позицію Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, за змістом якої суд повинен був стягнути заборгованість за тілом кредиту, а не його окрему частину.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.11.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 02.12.2024.

06.12.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача - адвоката Усенка А.В. на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а рішення районного суду, в оскаржуваній частині, - залишити без змін, к законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.12.2016 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банк та погодилася із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлена із договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку./а.с.8/

До позовної заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua./terms в розділі «Умови та правила»/а.с.23-29/; витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua./terms в розділі «Умови та правила» ТАРИФИ користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD»./а.с.29-30/

АТ «А-Банк» складено довідки у тім, що ОСОБА_2 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки:

- № НОМЕР_2 , строком дії до серпня місяця 2020 року;

- № НОМЕР_3 , строком дії до березня місяця 2027 року./а.с.20/

У період із 16.12.2016 по 11.05.2024 кредитний ліміт станови: із 16.12.2016 - 2 000,00 грн., із 13.01.2017 - 14 000,00 грн., із 14.04.2017 - 15 000,00 грн., 15.04.2017 - 15 000,00 грн., 17.01.2020 - 30 000,00 грн., 22.04.2020 - 45 000,00 грн., 16.06.2020 - 50 000,00 грн., із 29.08.2023 - 46 951,46 грн., із 23.11.2023 - 47 000,00 грн./а.с.21/

Згідно із наданим АТ «А-Банк» розрахунком заборгованості за договором №б/н від 16.12.2016, укладеного між АТ «А-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 11.05.2024 становить 79 759,34 грн., що складається із: 46 951,46 грн. - заборгованість за кредитом; 32 807,91 грн. - заборгованість по відсоткам; на підтвердження розміру стягнення позивачем також надано виписку із банківського рахунку./а.с.4-7, 9-19/

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, за відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, наданий позивачем витяг із Умов та Правил кредитування не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Отже, суд визнав відсутніми підстави вважати погодженими позичальником істотні умови кредитування, зокрема, порядок нарахування процентів та їх розмір.

За встановлених обставин, застосувавши позицію Великої Палати Верховного Суду, сформульовану у справі №342/180/17 від 03.07.2019, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню підлягають фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти, які ним не повернуті кредитору.

Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, ґрунтується на довільному тлумаченні умов кредитування та переоцінки доказів на власну користь.

За змістом частин першої та другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №572/1169/17 сформульовано висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ «А-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У спірних правовідносинах АТ «А-Банк» заявлено позов до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, оформленим у вигляді Анкети-заяви про приєднання до умов правил надання банківських послуг від 16.12.2016.

Обґрунтовуючи право вимоги за цим позовом банк посилався на Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://a-bank.com.ua./terms, як невід`ємні частини спірного договору.

Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами істотних умов кредитування. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та Правила розуміла відповідачка, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи Анкету-заяву від 16.12.2016, а також, що указані документи на момент отримання відповідачем банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів у зазначеному порядку і розмірі. Отже, вони не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, не може бути належним доказом роздруківка із сайту, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із висновком Верховного суду України, сформульованим у постанові від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які позивачем не спростовані, що витяги з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що містяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 16.12.2016 шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що виключає підстави для їх стягнення у судовому порядку. Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах.

Заперечення позивача проти застосування до спірних правовідносин наведеної позиції Великої Палати Верховного Суду апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки висновки Великої Палати є обов`язковими для врахування (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Наведена позивачем у доводах апеляційної скарги практика Верховного Суду сформована раніше ніж висновки Великої Палати Верховного Суду та є нерелевантною до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неправильно трактував позицію Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, за змістом якої суд повинен був стягнути заборгованість за тілом кредиту, а не його окрему частину, колегія суддів відхиляє як неспроможні. Оскільки у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновком судів попередніх інстанцій, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже за відсутності належних доказів фіксації волі позичальника щодо істотних умов зобов`язання, зокрема, строку виконання зобов`язання, порядку нарахування процентів та його розміру, районний суд дійшов правильного висновку, що стягненню підлягають фактично отримані суми кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції положень частини першої статті 1048, частини першої статті 1054 ЦК України, що полягало у безпідставній відмові у стягненні із відповідача процентів за користування кредитними коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України, колегією суддів також відхиляються. По-перше, такі твердження суперечать принципу диспозитивності; по-друге, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Оскільки у суді першої інстанції банком не змінювалися підстави позову та не уточнювалися вимоги в частині розміру процентів згідно облікової ставки Національного банку України та підстав їх нарахування, такі доводи виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 08 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 23.01.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак