Дата документу 23.01.2025 Справа № 332/5483/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/5483/24 Головуючий у 1-й інстанції:Ретинська Ю.І.
Провадження №22-ц/807/397/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2024 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що у період з 2009 року по 2018 року сторони перебували фактичних шлюбних відносинах без укладення шлюбу. Від їхніх стосунків, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 . Після розірвання їхніх стосунків, їхня спільна донька проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні. ОСОБА_3 надає нерегулярну і на думку позивача в недостатньому розмірі фінансову допомогу на утримання їхньої спільної дитини. Також зазначає, що угода про сплату аліментів між сторонами не укладалося, тому з метою захисту прав дитини на належне утримання з боку батька, який проживає окремо, звертається до суду з цим позовом.

На підставі викладеного просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 вересня 2024 року і до повноліття дитини. Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі № 332/5483/24 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій, а саме на передовій у Донецькій області в районі м. Часів Яр. Враховуючи зазначені обставини, він не може бути присутнім у судовому засіданні та надавати свої пояснення щодо позову, у зв`язку з чим просить зупинити провадження у справі №332/5483/24 до закінчення існування обставин, передбачених п.2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, справу без його участі не розглядати (а.с.19).

На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі відповідач надав довідки із військової частини НОМЕР_1 від 20 листопада 2024 року № 4799 та від 21 листопада 2024 року № 4843, військовий квиток серії та номер НОМЕР_2 , посвідчення учасника бойових дій серії на номер НОМЕР_3 (а.с.20-29).

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2024 року зупинено провадження у справі №332/5483/24 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України до припинення перебування ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2024 року у цій справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зупиненням провадження у справі порушується розумний строк розгляду справи, що перешкоджає ефективності захисту прав та інтересів дитини та можливості виконання рішення суду в період перебування відповідача в Збройних Силах України. Відповідач не посилається на жодні обставини які б унеможливлювали розгляд справи без його безпосередньої участі у засіданні, у зв`язку з яким фактично відсутні норми приписів п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 , адвокат Бєлік І.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 14 частини 1 ст. 353 ЦПК України передбачено оскарження ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Мотивував тим, що відповідач є військовослужбовцем, проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, перебуває в районі виконання бойових завдань на території України з метою забезпечення національної безпеки і оборони України.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залежно від характеру підстав розрізняють два види зупинення провадження в справі: обов`язкове і факультативне. Обов`язкове зупинення провадження в справі передбачене тоді, коли в силу прямої вказівки закону суд зобов`язаний зупинити провадження незалежно від свого розсуду і від розсуду осіб, які беруть участь у справі. Обов`язковими є підстави передбачені ст. 251 ЦПК України.

Положеннями частини першої статті 251 ЦПК України передбачено ряд підстав для обов`язкового зупинення провадження у справі, який є вичерпним.

Так, згідно пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до стаття 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" на всій території України введено воєнний стан із 05.30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на теперішній час його дію не припинено.

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині 1 статті 251 ЦПК України.

Перебування відповідача по справі ОСОБА_3 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 у складі Збройних Сил України підтверджено довідкою № 4799 від 20 листопада 2024 року, виданою ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 (а.с.20).

Таким чином, відповідач по справі ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині, що переведена на воєнний стан, оскільки згідно Указу Президента України №2102-IX від 24 лютого 2022 року введено воєнний стан по всій території України, а тому є правові підстави для зупинення провадження у справі.

Аналогічний висновок викладений в постанові Касаційного Цивільного Суду в складі Верховного Суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19.

При цьому Законом не встановлено залежність зупинення провадження у цивільній справі від участі чи не участі особи у бойових діях.

Отже, безпідставними є доводи апелянта про те, що відповідач проходить військову службу не у зоні бойових дій.

Крім того, як встановлено з довідки № 443 від 21 листопада 2024 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, виданою ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , з 20 серпня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення на інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в межах Серебрянського лісу, що знаходиться поблизу села Троське Лиманської міської територіальної громади Донецької області та населеного пункту Діброва Луганської області поблизу населеного пункту Часів Яр, Донецької області, поблизу населеного пункту Маркове, Костянтинівської міської громади Краматорського району Донецької області (а.с.21).

Твердження апелянта про те, що відповідач має можливість здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав як особисто, так і через представника, колегія суддів не приймає, оскільки у клопотанні про зупинення провадження у справі відповідач зазначив, що не має об`єктивної можливості брати участь у судових засідання у зв`язку із його перебуванням на військовій службі, перебуває безпосередньо в районах ведення бойових дій, а саме на передовій у Донецькій області в районі м. Часів Яр, тобто поза межами Запорізької області, а тому не може бути присутнім у судовому засіданні та надати свої пояснення щодо позову.

Отже, доводи позивача, що про те, що відповідач не надав докази, які є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із ст.2 Закону України «Про оборону України» оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Апеляційний суд зазначає, що на момент розгляду даної справи, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, воєнний стан введено на всій території України, а тому військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан.

З огляду на викладене зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції врахував зазначені обставини та норми законодавства, дійшов правильного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі з метою захисту прав особи на участь у розгляді справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що тривале, на невизначений час зупинення провадження у цій справі не відповідає правам та інтересам дітей щодо належного утримання, гарантованим як внутрішнім законодавством, так і міжнародними актами, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки вимоги п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України не наділяють суд дискрецією у прийнятті рішення щодо зупинення провадження в залежності від конкретних обставин справи чи предмету спору, а встановлюють обов`язок зупинити провадження, який винятків не містить.

Розумність строків розгляду справи згідно ст. 2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Так згідно п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на розгляд справи упродовж розумного строку, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст. 6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ашінгдейн проти Великої Британії", рішення від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України").

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п. 47 рішення Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року у справі "Дія 97" проти України", заява N 19164/04).

Тобто, принцип правової визначеності передбачає зрозумілість, прогнозованість та усталений порядок застосування процесуальних норм.

В даному випадку, як було зазначено вище, норми процесуального права, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, які покладають на суд безумовний обов`язок зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних сил України, що переведені на воєнний стан, є чіткими та прогнозованими в частині того, що вони встановлюють неможливість вирішення спору у відношенні сторони, яка перебуває у складі ЗСУ під час воєнного стану, а тому позивачка не вправі мати законних очікувань з приводу розгляду та вирішення справи за такої обставини.

Розгляд справи у відношенні сторони, яка перебуває у складі ЗСУ в період воєнного стану з порушенням приписів процесуального закону та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси такої сторони і суперечити принципу юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України", п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України").

Апеляційний суд звертає увагу, що ст. 6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання щодо його перебування у складі ЗСУ.

За таких обставин постановлення судом ухвали про зупинення провадження у справі, ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що зупинення провадження у справі є тимчасовим заходом, оскільки кожна війна має обов`язково закінчитися, або у разі звільнення ОСОБА_3 зі складу військ Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що захищають нашу Батьківщину та переведені на воєнний стан, ОСОБА_1 зможе ініціювати питання про поновлення провадження шляхом подання до суду відповідного клопотання. Тому тимчасове припинення провадження у справі, яке має легітимну мету забезпечити рівний доступ сторін до суду, що згідно ст. 12 ЦПК України є елементом принципу змагальності, - у даному випадку не позбавляє права позивачки на справедливий суд, що гарантується ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р, принцип пропорційності, ст. 11 ЦПК України, у даному випадку не порушений.

Окрім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому зупинення провадження у справі суттєво не вплине на інтереси дитини у разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має можливість приймати участь у судових засіданнях, в тому числі через представника або в режимі відеоконференції чи направити письмову заяву щодо своєї позиції, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки наявність чи відсутність представника у сторони, яка перебуває у складі ЗСУ в період воєнного стану, ніяким чином не впливає на пряму вказівку закону про безумовний обов`язок суду зупинити провадження у справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують на те впливають на правильність постановленої ухвали суду.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про зупинення провадження у даній справі, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Силах України, що переведені на воєнний стан.

Отже, дана норма вказує на обов`язок суду, а не право.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 23 січня 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кухар С.В.