Номер провадження: 22-ц/813/2598/25
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 серпня 2024 року у складі судді Ковтун Ю.І.,

встановив:

У серпні 2023 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду завдану залиттям квартири АДРЕСА_1 у розмірі 47795,80 грн, моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн, витрати на проведення будівельно-технічного експертного дослідження у розмірі 5975,00 грн та судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності та члену її сім`ї ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_1 . Протягом тривалого періоду з квартири №44 відбувається залиття квартири позивачки. Відповідно до Акту складеного у складі комісії: майстрів дільниці №8 КП «ЖКС «Фонтанський» ОСОБА_10, ОСОБА_6 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_7 , при виході на адресу: АДРЕСА_1 було виявлено залиття. Зі слів власника квартири №25 залиття постійне. В ванній кімнаті на стелі та стінах сліди залиття. В ході обстеження було виявлено, що у кв. 44 у ванній кімнаті наявна теча примикання каналізації з ванною, власник кв. 44 доступу не надає. Оскільки ОСОБА_2 відмовилась в досудовому порядку врегулювати спір позивачка вимушена була звернутися 11.05.2023 з заявою до судового експерта Чорної Ю.П. щодо проведення будівельно-технічного експертного дослідження та надати висновок експерта щодо вартості матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття приміщення №1, 2, 4, 5 квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до висновка експерта від 05.07.2023 розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття приміщень №1,2,4,5 квартири АДРЕСА_1 складає 47795,80 грн.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14 серпня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та майнової шкоди завданої залиттям квартири, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 серпня 2024 року та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду є безпідставними, зокрема, щодо висновку експерта, який як доказ прийнято неналежним, оскільки цей висновок підтверджує факт систематичного залиття квартири, що не взято судом до уваги. Також Акт про залиття квартири є одним із доказів, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, тому визнання незаконним висновку експерта через впевненість суду у неправильності акту про залиття є незаконним. Доступу до помешкання відповідачки хоча і не було, але характер пошкоджень свідчить про протікання води саме з житла відповідачки. Крім того, відповідачка своєї провини у залитті квартири не спростувала. Отже судом проігноровано факт залиття квартири, який підтверджується Актом про залиття та висновком експерта. Також доводи скарги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що судом взагалі не досліджено вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та не досліджено нормативно - правові акти щодо відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14.08.2024 залишити без змін, оскільки акт від 21.03.2023 та висновок експерта від 05.07.2023 не містять інформації щодо предмета доказування, одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а тому є неналежними та недопустимими доказами.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14.08.2024 та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки обставини, викладені у відзиві не відповідають дійсності, а у апеляційній скарзі обґрунтовано, що судом порушено норми процесуального права щодо не дослідження всіх наданих доказів та неправильно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без виклику учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 368, ч.1 369 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04 лютого 1994 року за № 19-1076 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а.с. 12).

Згідно з Актом від 21.03.2023 складеного комісією у складі: майстрів дільниці №8 КП «ЖКС «Фонтанський» ОСОБА_10, ОСОБА_9 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_7 , при виході на адресу: АДРЕСА_1 було виявлено залиття. Зі слів власника квартири №25 залиття постійне. В ванній кімнаті на стелі та стінах сліди залиття. В ході обстеження було виявлено, що у кв. 44 у ванній кімнаті течі примикання каналізації з ванною. Власник кв. 44 доступу не надає (а.с. 14).

19.06.2023 ОСОБА_1 звернулася з заявою на ім`я Одеського міського голови, в якій зазначала, що з 01.11.2022 сусіди з кв. 44 систематично заливають. Просить провести компенсацію та ремонт її квартири (а.с. 13).

Відповідно до висновку експерта № ЕD-2514-1-2112.23 будівельно-технічного експертного дослідження від 05.07.2023, який складено судовим експертом Чорною Ю.П. на підставі заяви ОСОБА_1 від 11.05.2023, розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття приміщень № 1, 2, 4, 5 квартири №25 складає 47795,80 грн (а.с. 15 33).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.12.2016 № 1469 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 75263223 від 08.12.2016 відповідачка ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_5 (а.с. 60, 61).

Згідно з технічним паспортом, квартира АДРЕСА_5 (а.с. 62 - 63).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, що встановлені судом обставини щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження того, коли сталося залиття квартири позивачки, що це залиття сталося з квартири розташованої поверхом вище та з вини власника квартири розташованої поверхом вище, яким є відповідач у справі, є підставою для відмови в задоволенні позову Кім З.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивної цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76 (далі - Правила), у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньо будинкових мереж водопостачання та водовідведення, та з`ясування питання, чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир, або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма цього акта встановлена в додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; дата аварії, її характер та причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття та про обсяг робіт для усунення його наслідків.

У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою.

Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків мають бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи.

Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії.

З наведеного слідує, що на підтвердження позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивач повинен надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття його квартири саме з вини відповідача, зокрема, комісійний акт, який складено із додержанням вищевказаних вимог Правил, у якому містяться відомості про факт залиття, винну особу, причини залиття, завдані пошкодження та обсяг робіт для їх усунення.

Судовим розглядом справи встановлено, що основними доказами, на які посилається позивачка є акт від 21.03.2023 та висновок експерта № ЕD-2514-1-2112.23 будівельно-технічного експертного дослідження від 05.07.2023.

Разом із тим, колегія суддів погоджується із висновком суду, що наданий позивачкою акт від 21.03.2023 складений в порушення вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зокрема, в ньому відсутні дані про те, що вина власника квартири №44 у залитті встановлена, оскільки посилання в акті на виявлені в ході обстеження кв. 44 у ванній кімнаті течі примикання каналізації з ванною, не можна вважати обґрунтованим, враховуючи те, що зі змісту акту слідує, що комісією огляд зазначеної квартири не проводився. З вказаного акту також не можливо встановити дати залиття (період у який таке залиття відбулося), ушкодження завдані залиттям квартири та в чому саме полягало порушення каналізаційної системи, тобто не зазначено які саме сантехнічні прилади або комунікації з водопостачання та водовідведення зазнають протікань.

Крім того, у акті відсутні дані, що власниця квартири №44 ознайомлена зі складеним актом або відмовилася від ознайомлення. В акті лише зазначено про не допуск до квартири, проте такі посилання не підтвердженні будь-якими доказами.

Апеляційний суд враховує правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі№ 2-1974/11, згідно до якої зазначено, що акт, який не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди.

Отже, враховуючи, що акт від 21.03.2023 не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, та висновок комісії щодо винності саме власника квартири ОСОБА_2 зроблено без огляду цієї квартири, тому вказаний акт, згідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, ст. 79 ЦПК України, ст. 80 ЦПК України, не може бути прийнятий судом до уваги, як допустимий, достовірний та достатній доказ, оскільки оформлений в порушення зазначених вимог не містить даних, які б надали можливість встановити дійсні обставини, та у своїй сукупності не надає змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що акт не містить належних і допустимих доказів неправомірних дій відповідача щодо залиття квартири.

Оскільки висновок експерта ґрунтується виключно на копії Акту від 21.03.2023, який як встановлено судом, не відповідає вищенаведеним вимогам Правил, тому суд обґрунтовано дійшов висновку, що зазначений висновок експерта № ЕD-2514-1-2112.23 будівельно-технічного експертного дослідження від 05.07.2023 є неналежним доказом заподіяння позивачу шкоди саме відповідачем.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані позивачем акт та висновок експерта не є належними доказами заподіяння майнової шкоди позивачу залиттям її квартири саме відповідачем.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що висновки суду є безпідставними, зокрема щодо висновку експерта, який як доказ прийнято неналежним, оскільки цей висновок підтверджує факт систематичного залиття квартири, що не взято судом до уваги. Також Акт про залиття квартири є одним із доказів, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, тому визнання незаконним висновку експерта через впевненість суду у неправильності акту про залиття є незаконним.

Проте вказані доводи є безпідставними, оскільки суд обґрунтовано не взяв до уваги наданий позивачем висновок експерта № ЕD-2514-1-2112.23 будівельно-технічного експертного дослідження від 05.07.2023 складений судовим експертом Чорною Ю., враховуючи те, що останній був складений на підставі акту залиття від 21.03.2023, який є неналежним та недопустимим доказом.

При цьому колегія суддів також зауважує, що висновок експерта не відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України, зокрема згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду. Однак, у висновку експертного будівельно-технічного експертного дослідження від 05.07.2023 № ЕD-2514-1-2112.23 не зазначено, що він підготовлений для подання до суду.

Більш того, аналізуючи наданий позивачем акт про залиття квартири, встановлено, шо він був складений майже через п`ять місяців (21.03.2023) з моменту можливого залиття приміщення, оскільки як сама вказує позивачка у своїй заяві до Одеського міського голови від 19.06.2023, що «з 01 листопада 2022р. сусіди з кв. 44 систематично заливають».

Безпідставними є і твердження скаржниці про те, що відповідачка своєї провини у залитті квартири не спростувала, оскільки на спростування доводів позивача про наявність течі у ванній кімнаті квартири №44 , а також на підтвердження відсутності будь-яких наслідків залиття, несправності комунікацій відповідачкою було проведено відео та фотофіксацію вказаного приміщення та долучено до матеріалів справи фотознімки від 04.01.2023 (а.с. 64, 65).

Доводи скарги ОСОБА_1 про те, що судом взагалі не досліджено вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними, оскільки вказані вимоги є похідними від вимог про відшкодування позивачці майнової шкоди, завданої залиттям квартири, які не знайшли свого підтвердження.

Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами ані факту затоплення її квартири саме через дії або бездіяльність відповідача, ані розміру завданих збитків, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева