Справа №: 398/4568/21
провадження №: 2/398/54/25
"24" січня 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Молонової Ю.В.,
при секретарі Борозні Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -
29.09.2021 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.
Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.10.2024 прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі через оголошення на сайті Судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, судом встановлено таке.
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 24.01.2004 року. Прізвище дружини після одруження ОСОБА_7 (а.с.6).
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.03.2018, справа №398/26/18, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.7).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2014, посвідченого Приходько О.М. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1467, ОСОБА_3 належить право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п.8 договору квартира набувається у спільну сумісну власність подружжя під час перебування у зареєстрованому шлюбі (а.с.8-10).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, № 271290508 від 19.08.2021 вбачається, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.11).

Сторони мають доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12), та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Згідно копії довідки КП «Житлогосп» №87 від 18.08.2021, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 власник, ОСОБА_9 син, ОСОБА_8 дочка, ОСОБА_1 колишня дружина. Борг 14356,66 грн. (а.с.14).

Згідно з копією розрахунку заборгованості Олександрійського ВДВС від 02.09.21 №78378, заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.09.2021 становить 53630,13 грн. (а.с.15).

Відповідно до копії договору №б/н ДР/2021 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 13.09.2021, ОСОБА_1 звернулась до КП «Житлогосп» з метою реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги, за адресою: АДРЕСА_1 , яка станом на 01.08.2021 склала 13856,66 грн. (а.с.16).

Повідомленням від 14.09.2021 Олександрійський РВП ГУНП в Кіровоградській області повідомив ОСОБА_1 , що її звернення з приводу того, що 14.04.2018 року колишній чоловік ОСОБА_3 вчиняє сварку, пошкодив вікна, телевізор та інше майно розглянуто в порядку ЗУ «Про звернення громадян» та складено відповідну довідку (.а.с17).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна-чотирикімнатної квартири від 22.09.2021, вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 22.09.2021 склала 551000,00 грн. (а.с.18-31).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

У постанові ВС у справі № 128/1761/15-ц зазначено, що, встановивши, що на момент розгляду справи судом першої інстанції заборгованість по аліментам погашена, спільна з позивачем дитина досягла повноліття, позивач не зверталась з позовом про збільшення розміру аліментів, а доказів того, що стягнутий судовим рішенням розмір аліментів був недостатнім для забезпечення фізичного і духовного розвитку дитини під час розгляду справи суду не надано, апеляційний суд правильно виходив з відсутності підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу №570/685/19 та встановив, що проживання дітей з одним із подружжя, з огляду на положення ст. 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для відступлення від принципу рівності часток при поділі квартири. Щодо пошкодження майна, то суд звертає увагу, що довідка поліції свідчить лише про звернення позивача про сварку з колишнім чоловіком, і не містить індивідуальної інформації про об`єкти та вартість пошкодженого майна. Заборгованість за комунальні послуги також не може бути підставою ухилення відповідача від утримання майна, оскільки сама ж позивач у позові зазначає, що відповідач з вересня 2017 року у ній не проживає, тобто комунальними послугами не користується. Довідку про розмір заборгованості по аліментам, суд не приймає до уваги, оскільки вона видана у 2021 році, розмір заборгованості в ній зазначено станом на 01.09.2021. Доказів про наявність заборгованості по аліментам на даний час та про її розмір, суду не надано. Більш того, на момент розгляду справи старша донька подружжя є повнолітньою, а відомостей, що вона перебуває на утриманні позивачки або є непрацездатною, суду не надано. Крім того, надання актуальної інформації щодо обставин, на які посилається сторона, є виключно прерогативою такої сторони.

Спірна квартина, відповідно до ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє квартиру на дві рівні частини, визнавши за сторонами право приватної власності на нерухоме майно по 1/2 її частині, тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Підстав для відступлення від принципу рівності часток при поділі спірного майна, суд не вбачає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2755 грн. (75% від 3673,33 грн.) та 454,00 грн. за забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Здійснити поділ майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3209 (три тисячі двісті дев`ять) грн. 00 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області від 20.09.2021, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В. Молонова