Справа № 211/2586/24
Провадження № 2/211/155/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 січня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Строгановій Е.О.,

за участю: представника позивача Сліпченко Я.П., представника відповідача Бондаренка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, -

встановив:

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, обґрунтовуючи свій позов тим, що надає послуги з централізованого опалення відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідач у повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснював, в результаті чого виникла заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01.11.2019 по 31.01.2024 у сумі 33 473,06 грн., заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.01.2024 у сумі 213,90 грн. Вказані суми заборгованості позивач, а також інфляційні втрати в сумі 2 058,66грн., 3% річних у сумі 649,57 грн. та пеню в сумі 157,87 грн. просить стягнути на свою користь з відповідача.

Ухвалою суду від 29.05.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Бондаренком О.В. 08.06.2024 скеровано до суду через систему «Електронний суд» відзив на позов, що надійшов 10.06.2024. Представник у відзиві зазначив, що Відповідач з 04.04.2022 перебуває у лавах Збройних Сил України, брав і бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України. У даному випадку, Позивачем нараховані інфляційні витрати та три відсотка річних за період з березня 2020 р. по березень 2024 р., пеня нарахована з листопада 2021 р. по 22.03.2024 р. Таким чином, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Відповідач з 04.04.2022 має пільги у вигляді не нарахування штрафних санкцій (пені, трьох відсотків річних та втрат від інфляції) за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, які, у супереч зазначеної норми, протиправно нараховані Позивачем і заявлені до стягнення, а також 50-відсоткову знижку по оплаті за користування, зокрема, тепловою енергією, яка також нарахована Позивачем без врахування даної обставини. Також, з наданого Позивачем розрахунку пені вбачається, що вона нарахована за період з 01.11.2021 по 22.03.2024, тобто за 29 календарних місяців. Керуючись ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, просить суд застосувати строк позовної давності до вимоги Позивача про стягнення пені за прострочення плати за теплопостачання у розмірі 157,87 грн. Також з наданого Позивачем детального розрахунку заборгованості не вбачається посилань на відповідні тарифи, за допомогою яких було здійснено цей розрахунок. Позивачем не додано до свого позову актів подачі-припинення теплоносія до будинку Відповідача та відповідних рішень Криворізької міської ради, якими було встановлено вартість опалення та визначено початок і припинення опалювальних сезонів у спірному періоді, що ставить під сумнів такий факт як надання Позивачем послуги з теплопостачання взагалі. При цьому, надані Позивачем розрахунки основної заборгованості, індексу інфляції, трьох відсотків річних та пені не є безспірним доказом надання останнім послуги з теплопостачання Відповідачу, оскільки по суті, є лише калькуляцією, якою Позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Відповідно до позовних вимог заборгованість Відповідача за послугу з постачання теплової енергії складає 33 473,06 грн., яка нарахована Позивачем за період з 01.11.2019 по 31.01.2024, тобто за період часу, який є більш ніж чотири календарних роки. Позивач, із вказаним позовом звернувся до суду 22.04.2024, що вбачається з вхідного штампу, зафіксованому на першій сторінці його позовної заяви. Отже, строк позовної давності перервався 22.04.2024. Таким чином, почати відраховувати три роки назад необхідно з 22.04.2024, проте, згідно з детальним розрахунком заборгованості, Позивач обмежує позовні вимоги граничним періодом, який закінчується 31.01.2024, тому розрахунок суми, що є за межами позовної давності починається від 31.01.2024 у зворотному порядку. Відтак, поза строком позовної давності залишився період з 01.11.2019 по 30.01.2021 включно. Зазначення Позивачем у детальному розрахунку часткової оплати з боку Відповідача в межах позовної давності (31.01.2021 - 31.01.2024) у січні 2021 р. у розмірі 413,65 грн., у лютому 2021 р. - 1 000,00 грн., у грудні 2021 р. - 500,00 грн., у січні 2022 р. - 500,00 грн. не може бути розцінюватися як перерив строку позовної давності, адже відповідних доказів часткової оплати Позивачем також не надано. За таких обставин, керуючись ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, представник просить суд застосувати строк позовної давності до вимог Позивача про стягнення основної заборгованості за послугу з теплопостачання у розмірі 33 473,06 грн. та плату за абонентське обслуговування у розмірі 213,90 грн.

21.06.2024 представником позивача Цвиндою В.В. скеровано до суду через систему «Електронний суд» відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник зауважив, що 3% річних та інфляційні нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, тому не є штрафними санкціями. Також, Відповідач у відзиві на позовну заяву, посилаючись на п. 5 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», стверджує, що Позивач при нарахуванні плати за послугу з постачання теплової енергії не врахував той факт, що ОСОБА_1 має 50% знижку по оплаті за житлово-комунальні послуги, у тому числі і за послугу, яку надає АТ «Криворізька теплоцентраль». Слід зазначити, що наявність права на пільги з плати за користування житлом та комунальними послугами у військовослужбовців чи в члена його сім`ї в кожному конкретному випадку визначається відповідними органами чи організаціями, а в разі виникнення спору - судами загальної юрисдикції. У Позивача відсутня інформація щодо наявності у ОСОБА_1 оформленої належним чином вказаної пільги. Будь-яких доказів щодо наявності у Відповідача 50-відсоткової знижки по оплаті за житлово-комунальні послуги, на яку здійснено посилання у відзиві на позовну заяву, останнім до матеріалів справи не надано, а, отже, правильність нарахування Позивачем плати за послугу з постачання теплової енергії не спростовано. ЩОДО ДОКАЗІВ НАДАННЯ ПОСЛУГИ. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Доказів того, що послуги Відповідачу не надавались, що він не користувався наданими послугами і потреби в таких послугах не мав, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Навпаки, Відповідач, здійснюючи часткову оплату за надану Товариством послугу, визнав факт її надання та прийняв у тому обсязі та якості, в якому вона була надана. ЩОДО СТРОКІВ ПОЗОВНОЇ ДАВНОСТІ. Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, у позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Вимоги Позивача про стягнення заборгованості за надані Відповідачу житлово-комунальні послуги є обґрунтованими та доведеними. Так, Відповідачем періодично здійснювалася оплата за житлово-комунальні послуги, надані Позивачем. Вищенаведене свідчить про те, що Відповідач, сплачуючи Позивачу грошові кошти за послугу понад нараховані до сплати суми, визнав борг перед останнім та відповідно перервав позовну давність. Виходячи з вищевикладеного вважають, що позовні вимоги Позивача повинні бути задоволеними в повному обсязі, а доводи Відповідача відхилені.

25.06.2024 представником відповідача адвокатом Бондаренком О.В. скеровано до суду через систему «Електронний суд» заперечення на відповідь на відзив, що надійшов 26.06.2024, в якому останній виклав основні позиції. Щодо аргументів Позивача проти не врахування ним певних обставин при формуванні позовних вимог, як було зазначено у відзиві на позов, відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України № 2011 від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Відповідач з 04.04.2022 має пільги у вигляді не нарахування штрафних санкцій (пені, трьох відсотків річних та втрат від інфляції) за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, які, в супереч зазначеної норми, протиправно нараховані Позивачем і заявлені до стягнення. Те, що пеня є штрафом, випливає зі змісту прямої норми ст. 549 ЦК України, яка не підлягає розширеному тлумаченню. Суперечливою є позиція Позивача щодо не віднесення 3% річних та інфляційних втрат до штрафних санкцій, адже вказані нарахування входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, а відтак, є різновидом штрафу. У спростування права Відповідача на 50% знижку зі плати за користування зокрема тепловою енергією, Позивач посилається на ту обставину, що останньому не відома така інформація та Відповідачем не надані відповідні докази. Проте, докази перебування Відповідача на службі в ЗСУ надані до відзиву, а вказана пільга передбачена прямою нормою п. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Звісно, виходячи з зазначених обставин, Відповідач просто фізично не міг повідомити про це підприємство Позивача, що само по собі не може бути підставою для позбавлення його права на вказану пільгу. Відносно твердження Позивача про доведеність факту надання послуги з постачання теплової енергії. Звертає увагу суду, що дана справа розглядається, у тому числі, і з позиції надання Сторонами доказів, якими вони обґрунтовують свої вимоги і заперечення. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Позивач посилається лише на розрахунки сум заборгованості, норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини та на здійснення Відповідачем часткової оплати вказаних послуг. Проте, як зазначалося у відзиві, Позивачем не надано Суду доказів саме надання послуги з теплопостачання Відповідачу (тарифів, актів подачі-припинення теплоносія до будинку Відповідача, рішень Криворізької міської ради про початок і припинення опалювальних сезонів у спірному періоді). Таким чином, твердження Позивача, що його вимоги про стягнення заборгованості за надані Відповідачу житлово-комунальні послуги є обґрунтованими та доведеними, спростовується, адже вони теоретично обґрунтовані, проте не доведені.

22.10.2024 представником відповідача адвокатом Бондаренком О.В. скеровано до суду через систему «Електронний суд» пояснення. З пояснення вбачається, що з метою здійснення перерахунку Відповідачу як військовослужбовцю, нарахованих штрафних санкцій, пені та надання 50% знижки плати за користування тепловою енергією, відповідно до Закону України №2011 від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) Відповідачем, через свого представника - адвоката Бондаренка О.В. було подано заяву до Позивача про здійснення перерахунку заборгованості за послугу з постачання теплової енергії від 19.09.2024 (вх. №14811 від 23.09.2024). 08.10.2024 на адресу електронної пошти представника Відповідача надійшла відповідь вих. №9534/32 від 08.10.2024 на вказану вище Заяву, в якій Позивачем була надана повна відповідь відносно отримання Відповідачем 50% знижки плати за користування тепловою енергією, передбаченої п. 5 ст. 12 Закону, з зазначенням подальшого порядку її реалізації, отже, в цій частині, питання вичерпано. Щодо перерахунку штрафних санкцій, пені відповідно до п. 15 ст. 14 Закону, у Відповіді зазначено, що з наданих документів неможливо встановити дату призову Відповідача під час мобілізації, відтак, відсутня можливість коректного застосування приписів вказаної вище норми Закону. Для подальшого врегулювання питання застосування/не застосування штрафних санкцій та пені за невиконання Відповідачем зобов`язань щодо оплати за послуги з постачання теплової енергії, останній має надати відповідні документи з обов`язковим зазначенням військової частини, дати призову на військову службу. Зазначена обставина змусила представника Відповідача додатково звернутися з адвокатським запитом від 09.10.2024, в якому акцентувалася увага Позивача на тому, що до Заяви були надані копії довідки Форми 5 вих. №296 від 14.02.2024, в якій вказано інформацію про військову частину, в якій перебуває Відповідач та військового квитка серія НОМЕР_1 , на п`ятій сторінці якого вказано, що останній з 04.04.2022 перебуває у лавах Збройних Сил України у військовій частині № НОМЕР_2 на підставі наказу №78 від 04.04.2022. Тому, враховуючи наявність у Позивача документів, на які є посилання у Відповіді, та які, нібито, перешкоджають розгляду Заяви по суті, представник Відповідача просив надати чітку відповідь, які саме документи (або інформація) необхідні(на) для вирішення питання щодо здійснення перерахунку заборгованості Відповідачу, відповідно до вимог чинного законодавства. 16.10.2024 на адресу електронної пошти представника Відповідача надійшла відповідь, вих. №9682/32 від 16.10.2024, на адвокатський запит, в якій зазначалося, що з наданої копії військового квитка відсутня можливість встановити дату призову Позивача під час мобілізації та пропонувалося надати відповідну довідку з зазначенням цієї дати. Враховуючи вищевикладене вбачається, що Позивач, маючи всі необхідні документи для здійснення перерахунку Відповідачу, відповідно до Закону, ухиляється від вирішення цього питання у позасудовому порядку, що згідно доводів, наведених Відповідачем у його заявах по суті, надає додаткових підстав для відмови у задоволені його позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені. Твердження Позивача у відповіді на адвокатський запит, що компенсація за інфляцію, три відсотка річних та пеня не нараховувались Відповідачу в силу дії Постанови КМУ №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» спростовується наданими Позивачем розрахунками до позову, що містяться в матеріалах справи (а.с. 9-10). Згідно вказаних розрахунків, суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних нараховані Відповідачу з березня 2020 року по березень 2024 року, а пеня нарахована з листопада 2021 р. по березень 2024 року, у той час, як вказана вище Постанова КМУ набрала чинності з дня її опублікування (06.03.2022), а застосовується з 24.02.2022 (п. 2 Постанови). Отже, вказані суми нараховані Позивачем понад період, охоплений дією Постанови КМУ №206 від 05.03.2022.

23.10.2024 представником відповідача адвокатом Бондаренком О.В. скеровано до суду через систему «Електронний суд» пояснення, яке дублює пояснення від 22.10.2024.

23.12.2024 представником позивача Сліпченко Я.П. скеровано до суду через систему «Електронний суд» додаткові пояснення у справі. Щодо доказів надання подачі та припинення подачі теплоносія. Позивачем було додано до матеріалів даної справи Акт №30 від 14.10.2019 про подачу теплоносія на адресу: АДРЕСА_2 , на якому зі зворотної сторони зазначено перелік будинків, в які було здійснено подачу теплової енергії, але Позивачем випадково було додано копію Акта без копії зворотної сторони, тому в зв`язку з цим Позивач додає копію зворотної сторони, де вказано перелік будинків в які було подано теплову енергію, а саме вул. Незалежності України, 17, 27, 31, 33, 25). Надати Акт припинення подачі теплоносія за 2022 рік, яким підтверджується той факт, що постачання до будинку АДРЕСА_2 , в опалювальному сезоні 2021-2022 було надано в повному обсязі, на даний момент надати немає можливості у зв`язку з тим, що оригінали актів знаходяться в експлуатаційних районах АТ «Криворізька теплоцентраль», а працівники цих експлуатаційних районів на даний час задіяні для ремонтних робіт для відновлення теплової енергії. Щодо часткової оплати заборгованості. Посилання Відповідача у запереченні на те що, оплати житлово-комунальних послуг без їх документального підтвердження є лише калькуляцією, а не доказом часткової оплати відповідачем, що перериває строк позовної давності, Позивач вважає необґрунтованими та не відповідаючим дійсності з огляду на наступне. Так, ОСОБА_1 є індивідуальним споживачем комунальних послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль», який зареєстрований за вищевказаною адресою з 04.10.2002. Оплати за отримані житлово-комунальні послуги були здійснені через Єдину міську автоматизовану систему комунальних розрахунків «НОВА-КОМ». З 01.01.2012 з метою забезпечення ЗУ «Про захист персональних даних» та відповідних нормативних актів доступ до інформації з персональними даними та про суми нараховані до сплати у пунктах прийому платежів банківських установ та поштамту, що працюють у Єдиній міській автоматизованій системі комунальних розрахунків (ЄМАСКР) здійснюються тільки при наданні платником свого комунального коду. Код присвоюється за кожною адресою безпосередньо при зверненні одного із зареєстрованих або власників житла. Таким чином, всі оплати що були здійснені через ЄМАСКР «НОВАКОМ» могли бути здійснені особою, якій відомо код доступу, тобто власником майна або особою, що зареєстрована за вказаною адресою. На момент здійснення оплат, ОСОБА_1 був вже зареєстрований за вищевказаною адресою та в силу приписів чинного законодавства України був зобов`язаний сплачувати за житлово-комунальні послуги. З огляду на наявність оплат у відповідний період, відповідач виконав свій обов`язок частково. Окрім того, Відповідач в Клопотанні від 08.06.2024 просить суд застосувати строки позовної давності до вимог Позивача про стягнення основної заборгованості за послугу з теплопостачання та плати за абонентське обслуговування, що свідчить про визнання ним заборгованості. Щодо нарахувань інфляційних витрат, 3% річних та пені у період дії карантину з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID19) та Постанови КМУ № 206 від 05.03.2022. У даній справі, Позивачем пред`явлені позовні вимоги про стягнення пені, у зв`язку з несплатою заборгованості за надані комунальні послуги, яка утворилася у період з 01.11.2021 по 22.03.2024. Встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», зокрема, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) № 530-IX від 17.03.2020, та протягом 30 днів з дня його відміни заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житловокомунальні послуги (підпункт 4 пункту 3 розділу II Прикінцеві положення). Також, постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» у редакції до 29.12.2023 було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова застосовується з 24.02.2022. Однак, з 30.12.2023 заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі, стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій. (Постанова КМУ №1405 від 29.12.2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг») місто Кривий Ріг Дніпропетровської області не входило та не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 №309. Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 та ст. 549 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача у межах заявлених позовних вимог за період заборгованості з 01.11.2019 по 31.01.2024, з урахуванням вимог Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії з дня наступного після закінчення граничного строку внесення плати за спожиту послугу, з урахуванням норм Закону України №530-IX від 17.03.2020, з урахуванням норм Постанови КМУ №206 від 05.03.2022 та Постанови КМУ №1405 від 29.12.2023. Тобто, враховуючи встановлені вище заборони щодо нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, Позивачем не нараховується пеня у період з 12.03.2020 до 30.06.2023 (на період дії карантину, пов`язаного із поширенням коронавірусної хвороби) та не нараховуються інфляційні витрати, 3% річних та пеня у період з 24.02.2022 по 29.12.2023 включно (у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні).

У судовому засіданні представник позивача Сліпченко Я.П. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив, додаткових поясненнях.

Представник відповідача адвокат Бондаренко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов, запереченні на відповідь на відзив, поясненні, просив відмовити у задоволенні позову, просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши сторони у справі, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований з 04.10.2002 за адресою: АДРЕСА_1 , тому відповідно є споживачем послуги з централізованого опалення, яка надається АТ «Криворізька теплоцентраль» за вказаною адресою (а.с. 12).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, які діяли на час виникнення спірних правових відносин (далі Правила).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону №2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2189-VIII).

Пунктами 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189-VIII визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону №2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону №2189-VIII передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону №2189-VIII, виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг.

Частиною 2 ст. 26 Закону №2189-VIII визначено, що виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором.

Як встановлено судом, АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається централізоване опалення до житла відповідача, однак, відповідачем зобов`язання по оплаті за надану послугу здійснюється неналежним чином та не в повному обсязі.

Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості (а.с. 8), сума боргу по оплаті за централізоване опалення за адресою: АДРЕСА_1 , складається з: заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01.11.2019 по 31.01.2024 у сумі 33 473,06 грн., заборгованості по оплаті за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.01.2024 у сумі 213,90 грн.

Доказів на спростовування зазначеного відповідачем не надано. При цьому суд відхиляє заперечення відповідача з приводу відсутності доказів надання послуги за адресою: АДРЕСА_2 , та відсутності у роздруківці нарахування заборгованості посилання на відповідні тарифи, вважаючи їх необґрунтованими з огляду на те, що ч. ч. 5, 6 та 7 ст. 21 Закону №2189-VIII визначено, що ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат. Тарифи на комунальну послугу з постачання теплової енергії, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного такою системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідач, у свою чергу, не звертався до позивача з приводу надання послуг не належної якості або у не належному обсязі.

Щодо 50% знижки плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) треба зауважити наступне.

Так, згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» військовослужбовцям, а також звільненим з військової служби особам, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби, та членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні, батькам та членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) в жилих будинках усіх форм власності в межах встановлених норм, передбачених законодавством.

Пільги, передбачені абзацом першим цього пункту, надаються військовослужбовцям і членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні, за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Суд погоджується з тим, що відповідач є військовослужбовцем та був мобілізований до лав ЗСУ 04.04.2022, та відповідно має 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) в жилих будинках усіх форм власності. Але суд розділяє думку представника позивача, що у самостійний спосіб, АТ «Криворізька теплоцентраль» не може застосувати дану знижку, а відповідач має звернутися до Пенсійного фонду України, або відділень ЦНАПу чи органів виконавчої влади, або онлайн через вебпортал ПФУ чи мобільний додаток ПФУ з відповідними документами для оформлення такої знижки (https://www.kmu.gov.ua/news/yak-viiskovym-otrymaty-pilhy-na-komunalni-posluhy).

Щодо застосування строку позовної давності.

Суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та плати за абонентське обслуговування з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Зокрема, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Представником відповідача заявлено вимогу про застосування строку позовної давності. Але суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки відповідач у період з 01.11.2019 по 31.01.2022 вчиняв дії, що свідчили про визнання ним свого боргу, а саме сплата нарахованих позивачем сум за централізоване опалення. У зв`язку з чим строк давності переривався. Останній платіж у сумі 500,00 грн. зроблений відповідачем у січні 2022 року.Тобто з лютого 2022 року пішов новий відлік строку позовної давності.

Крім того, треба зауважити, що постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 було встановлено карантин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020.

«Карантинні» норми також були установлені п. 12 розділу «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України. Цей пункт передбачає, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину.

Крім того, Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», п. 19 ЦК викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Позивачем пред`явлено позов до суду 22.04.2024.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування.

Згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14.11.2011 у справі №6-40цс11).

Як зазначено в Аналізі практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01.07.2014), вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 20.06.2012 у справі №6-68цс12, від 30.10.2013 у справі №6-59цс13).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь за період з березня 2020 року по березень 2024 року інфляційних втрат у сумі 2 058,66 грн. та за період з 01.03.2020 по 22.03.2024 3% річних від простроченої суми в сумі 649,57 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості (а.с. 9). Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України. Однак, позовні вимоги у цій частині необхідно задовольнити частково, оскільки інфляційні витрати, 3% річних мають бути нараховані та стягнуті з врахуванням правової позиції, викладеній у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, в межах трьохрічного строку, який передував подачі позову до суду, та з врахуванням ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Оскільки представник відповідача надав суду належні докази того, що відповідач з 04.04.2024 призваний до лав ЗСУ.

Отже, інфляційні втрати та 3% річних мають бути нараховані та стягнуті з відповідача на користь позивача в межах трьохрічного строку за період з 01.05.2021 по 31.01.2022, оскільки для розрахунку має братися повний календарний місяць. Відповідно інфляційні втрати становлять 338,02 грн. та 75,56 грн. 3% річних.

При цьому суд зауважує позивачу щодо пояснення, наданого представником, стосовно того, що АТ «Криворізька теплоцентраль» при розрахунку заборгованості враховує встановлені заборони щодо нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у період воєнного стану, оскільки це спростовується, наданим позивачем розрахунком.

Щодо позовних вимог про стягнення пені.

Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Отже, положення ст. 549 ЦК України (штраф, пеня) та ст. 625 ЦК України (3% річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природною.

За положеннями пункту 45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019 №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022), у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

У даній справі, позивачем пред`явлені також позовні вимоги про стягнення пені, у зв`язку з несплатою заборгованості за надані комунальні послуги, нараховані у період з 01.11.2021 по 22.03.2024.

Встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», зокрема, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги (підпункт 4 пункту 3 розділу II Прикінцеві положення).

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» у редакції до 29.12.2023 було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова застосовується з 24.02.2022.

Таким чином, враховуючи встановлені вище заборони щодо нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, які діяли у період з 12.03.2020 до 30.07.2023 (на період дії карантину, пов`язаного із поширенням коронавірусної хвороби) та у період з 24.02.2022 по 29.12.2023 включно (у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні), підстави для стягнення на користь позивача пені, нарахованої за несвоєчасне здійснення платежів за надані послуги постачання теплової енергії у період з 01.11.2021 по 29.12.2023 включно відсутні.

Враховуючи приписи ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», суд не вбачає підстав і для стягнення з відповідача на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» пені за період з 30.12.2023 по 22.03.2024.

Тому у цій частині позовних вимог слід відмовити повністю.

Суд також зауважує позивачу щодо пояснення, наданого представником, стосовно того, що АТ «Криворізька теплоцентраль» при розрахунку заборгованості враховує встановлені заборони щодо не нарахування пені у період з 12.03.2020 до 30.06.2023 (на період дії карантину, пов`язаного із поширенням коронавірусної хвороби), оскільки це спростовується, наданим позивачем розрахунком, з якого вбачається, що позивач хоч і виставив період стягнення за 84 календарних дні, але пеня розрахована, починаючи з листопада 2021 року.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву до суду та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє часткове підтвердження у матеріалах справи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 3 028,00 грн. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2 824,84 грн. (34 100,54 грн. * 3 028,00 грн. / 36 553,06 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична,1) заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення), яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.11.2019 по 31.01.2024 у сумі 33 473 (тридцять три тисячі чотириста сімдесят три) гривні 06 копійок; заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.01.2024 у сумі 213 (двісті тринадцять) гривень 90 копійок; за період з 01.04.2021 по 31.01.2022 інфляційні втрати в сумі 338 (триста тридцять вісім) гривень 02 копійки та 3% річних у сумі 75 (сімдесят п`ять) гривень 56 копійок.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль`судовий збір у сумі 2 824 (дві тисячі вісімсот двадцять чотири) гривні 84 копійки.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Юзефович