Дата документу 23.01.2025 Справа № 336/7561/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/7561/18 Пр. № 22-ц/807/35/25 Головуючий у 1 інстанції: Суркова В.П. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2019 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-4), в якому просив стягнути з відповідачана свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.09.2011 року в розмірі 116015,95 грн. станом на 20.09.2018 року, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 74213,26 грн., нарахованих процентів за користування кредитом 16346,55 грн., нарахованої пені за період з 02.09.2011 року по 01.03.2018 року 25456,14 грн., від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Суркову В.П. (а.с. 56).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 60) відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2019 року (а.с. 65-66) позовні вимоги Банку у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором без номеру від 02.09.2011 року у розмірі 116015,95 грн., з яких: тіло кредиту 74213,26 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 16346,55 грн., пеня за період з 02.09.2011 року по 01.03.2018 року - 25 456,14 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 80-84) просив рішення суду першої інстанції скасувати.

В автоматизованому порядку 31.05.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Подліянову Г.С. та Трофимову Д.А. (а.с. 88). Ухвалою апеляційного суду від 03.06.2024 року витребувано справу у суду першої інстанції (а.с. 89-91), остання була надана апеляційному суду 12.06.2024 року (а.с.92). Ухвалою апеляційного суду від 13.06.2024 року вищезазначену апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с. 93-95). Апелянт усунув недоліки апеляційної скарги у встановлений апеляційним судом строк 17.06.2024 року (а.с. 97-100). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 24.06.2024 року (а.с. 101), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 102).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, перебування судді-доповідача у відпустці у період з 01 липня 2024 року по 09 серпня 2024 року включно (довідка а.с.106) та відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду взагалі.

В автоматизованому порядку 12.09.2024 року суддею ОСОБА_3 у цій справі замінено суддю Трофимову Д.А. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 114-115). Ухвалою апеляційного суду від 12.09.2024 року витребувано у Банку виписку по рахунку ОСОБА_1 , договір №б/н від 02.09.2011 р. про рух коштів (а.с.116), остання була надана апеляційному суду Банком 10.10.2024 року (а.с. 126-141). В автоматизованому порядку 11.10.2024 року суддями Кухарем С.В. та ОСОБА_4 у цій справі замінено суддів Бєлку В.Ю. (у зв`язку із звільненням останнього у відставку, рішення ВРП України від 24.09.2024 року) та ОСОБА_5 (у зв`язку із тривалою відпусткою останньої - а.с.147-148).

22 листопада 2023 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. У зв`язку із чим, 19.06.2024 року Верховна Рада України прийняла ЗУ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» №3831-ІХ, яким внесла відповідні зміни у ці Кодекси. Крім того, в силу вимог п. 2 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» № 3831-ІХ від 19.06.2024 року, якій набрав законної сили з 19.07.2024 року, установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Апеляційним судом встановлено, що дана справа в силу своєї ціни позову 116015,95 грн. (а.с.1 - більше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розрахунок: 3028,00 грн.*30 = 90840,00 грн.) перестала бути малозначною. Проте, апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника адвоката Скользньєвої В.В. в ній була подана і розгляд її апеляційним судом не закінчено до набрання чинності цим законом 19.07.2024 року, а тому апеляційний суд продовжує розгляд цієї справи у раніше визначеному порядку в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення (а.с. 102).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 і особі адвоката Скользнєвої В.В. у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 15, 16, 509, 525, 526, 610-612, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 247, 263- 265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог Банку у цій справі.

Оскільки, суд виходив із того, що 02.09.2011 року з метою отримання банківських послуг, між сторонами була підписана заява без номеру та відповідачу видано кредитну картку «Універсальна». 12.02.2017 року відповідачу було переоформлено кредитну картку «Універсальна» на кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, за умовами якої відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджено підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та плюс 5% від суми позову. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконує неналежним чином, внаслідок чого станом на 20.09.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 181477,23 грн. Однак позивач на свій розсуд просить стягнути з відповідача лише частину заборгованості у розмірі 116015,95 грн., з яких: тіло кредиту 74213,26 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 16346,55 грн., пеня за період з 02.09.2011 року по 01.03.2018 року - 25456,14 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання, не повернув кредитні кошти у строк, встановлений договором, заборгованість підлягає стягненню.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Проте, рішення суду першої інстанції вказаним вимогам у цій справі відповідає.

Оскільки, хоча у цій справі відсутні обов`язкові підстави для скасування вищезазначеного рішення суду першої інстанції, передбачені саме ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України (справу розглянуто судом за відсутності учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), хоча сторона відповідача й обґрунтовувала свою вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі у тому числі такою підставою (а.с.80 зворот), оскільки апеляційним судом було встановлено, що суд першої інстанції мав право та визначив розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (ухвала суду першої інстанції - ухвала а.с. 60).

Проте, матеріалами цієї справи не спростовуються доводи апеляційної скарги сторони відповідача, що останній до 2024 року не був обізнаний про наявність такої справи у суді першої інстанції взагалі (так, 12.03.2024 року лише за заявою Банку приватним виконавцем Шавлуковою З.А. було відкрито виконавче провадження для виконання вищезазначеного оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28.03.2019 року (копія постанови - а.с. 86), 27.03.2024 року накладено арешт на кошти боржника, 27.03.2024 року відповідач дізнався про причини блокування його картки, звернувся 23.04.2024 року до адвоката Скользнєвої В.В. (а.с.79), 07.05.2024 року адвокат (через свого помічника - довіреність а.с. 78) в інтересах відповідача ознайомилась із матеріалами цієї справи (а.с.76) та отримала копії позову Банку із додатками, ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у цій справі та оскаржуваного рішення (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні) оскільки: хоча відповідач і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 2008 року по час розгляду цієї справи судом першої інстанції (довідка органу реєстрації - а.с.59), та суд першої інстанції саме на цю адресу надсилав відповідачу вищезазначені документи, проте, у матеріалах справи міститься конверт, який повернувся на адресу суду першої інстанції без вручення з відміткою поштового відділення «не проживає» - а.с.63), в силу вимог ст. 128 ч. 8 п. 4 ЦПК України для вручення лише для судової повістки, а не для позову Банку і вищезазначеної ухвали суду першої інстанції, в якій останній у тому числі пропонував відповідачу у 5-дений строк з дня вручення копії цієї ухвали подати суду першої інстанції у цій справі відзив на вищезазначену позовну заяву Банку у цій справі (а.с.60); і повідомлення судом першої інстанції відповідача у цій справі про наявність цієї справи через офіційний веб - сайт Судової влади України (а.с.64) при наявності у нього вищезазначеного зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (а.с.59) при вищевикладених обставинах є безпідставним і не може свідчити про обізнаність відповідача про цю справу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що відповідач був безпідставно позбавлений судом першої інстанції права на подачу ним відзиву на вищезазначений позов Банку у цій справі, а тому апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у цій справі та ухвалюючи нове за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги сторони відповідача, має приймати і приймає вищезазначені доводи відповідача вже в якості доводів апеляційної скарги при апеляційному перегляді цієї справи.

Оскільки, в матеріалах також наявний конверт із копією оскаржуваного рішення суду першої інстанції, що надсилався відповідачу останнім для вручення для відома (а.с.69) та проте який повернувся на адресу суду першої інстанції для вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) зроблено висновок, який є обов`язковим для апеляційного суду для врахування в силу вимог ст. 363 ч. 4 ЦПК України, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».

Велика Палата Верховного Суду (рішення від 10.04.2024 у справі № 454/1883/22) поставила крапку в питанні щодо того, яке рішення суду слід вважати належно врученим. Право на доступ до суду має бути ефективним. І воно передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк (рішення ЄСПЛ від 06.12.2005 у справі «Мікулова проти Словаччини»). За загальним правилом ст. 354 ЦПК апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Втім, строк на апеляційне оскарження може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин. Згідно зі ст. ст. 357, 358 ЦПК апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення згаданих строків, а особа не порушує питання про поновлення. Або якщо вказані нею підстави визнані неповажними. Тоді протягом десяти днів з дня вручення відповідної ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Але якщо цього зроблено не було, суд відмовляє у відкритті провадження. Велика Палата нагадала, що у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. І відповідно до ст. 272 ЦПК учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі: - в електронній формі у порядку, визначеному законом, у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси; - рекомендованим листом із повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня. Визначальним для унормування початку перебігу строку на апеляційне оскарження є вручення повного судового рішення. А днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч.11 ст. 272 ЦПК у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Згідно з Положенням про ЄСІТС офіційна електронна адреса це сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи - у добровільному порядку (п.10). Процесуальним законодавством було передбачено два способи надсилання судового рішення шляхом направлення рекомендованим листом із повідомленням про вручення та в електронній формі через «Електронний кабінет». Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою лише для осіб, визначених пунктом 10 Положення про ЄСІТС та тих, хто добровільно зареєстрував офіційну електронну адресу. Тож, дійшли висновку у ВС, на суд покладається обов`язок направлення копії судового рішення рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Днем вручення якого є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення особі, яка не має офіційної електронної адреси.

Таким чином, надсилання оскаржуваного рішення відповідачу судом першої інстанції відповідачу у 2019 році (супроводжувальний а.с.67) при вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи (конверт повернувся на адресу суду першої інстанції без вручення відповідачу з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» та наявний у матеріалах цієї справи 69) також не може свідчити і не свідчить про вручення останнього відповідачу, та відповідно, про обізнаність відповідача про цю справу з 2019 року і виконання обов`язку судом першої інстанції, передбаченого ст. 272 ЦПК України.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для цієї справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч.6 ЦПК України.

Так, в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131 цс19) є обов`язковим для врахування апеляційним судом, як загальним, станом на час апеляційного перегляду цієї справи: «..З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору . Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним)… Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначениймоментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів…».

Апеляційним судом у цій справі встановлено, що заява відповідача від 02.09.2011 року (а.с.7 - 7зворот), на яку посилається Банк в обґрунтування свого позову у цій справі, не містить відомостей про проценти за користування кредитом, пеню та розмір останніх тощо.

Банк змінював тіло кредиту (виписка Банку по рахунку відповідача, починаючи лише з 2016 року (а.с.130-138), отримана апеляційним судом в порядку 81.ч. 7 ЦПК України (суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, ухвала апеляційного суду - а.с. 116), яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача.

Банк змінив назву з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (Статут Банку, копія а.с. 49-50).

Відповідач фактично користувався кредитними коштами Банку (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, виписка по рахунку відповідача а.с. 130-138)). Однак, на підтвердження підстав для нарахування процентів та пені Банк посилався на Тарифи (а.с. 8) та Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 9-42), при цьому, апеляційним судом встановлено, що останні не містять підпису відповідача. Таким чином, Банком не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Тарифи та Умови є складовою частиною заяви відповідача саме від 02.09.2011 року (а.с. 7-7зворот), і що, підписуючи цю заяву, останній відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати саме того, що зазначено у цих Тарифах та Умовах, та зокрема процентів та пені, розміру останніх тощо. А тому, відповідно, вказані Тарифи та Умови не можна вважати складовою заяви відповідача від 02.09.2011 року. Лише оновлення документів відповідача на підтвердження його особи 25.01.2017 року у базі даних Банку (а.с.43-44) з метою отримання нової картки 12.07.2017 року, не спростовує останнього.

Апеляційним судом також встановлено, що Банк не надав суду першої інстанції належних допустимих доказів в обґрунтування свого позову у частині процентів та пені.

Хоча, згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Підстави для звільнення від доказування Банку, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі у цій частині відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги сторони відповідача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі в частині процентів та пені відсутні, і зокрема Банком апеляційному суду не надані (довідка із підписом відповідача про приєднання 02.09.2011 року до будь-яких конкретних Тарифів та Умов кредитування із зазначенням відсотків та пені, розміру останніх тощо).

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що Банк у цій справі станом на 20.09.2018 року мав право на отримання з відповідача лише фактично отриманої суми кредитних коштів 74213,26 грн. (сума, визначена Банком у позові Банку - а.с.3), розмір якої стороною відповідача в апеляційному суді не був спростований належними, допустимими доказами.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони відповідача лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі слід задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2019 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову), позов Банку задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку 74213,26 грн., в іншій частині вимог відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 10, 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги сторони відповідача та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах,

- Банк, як позивач, має право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору у розмірі 1127,12 грн. (розрахунок: судовий збір за позов 1762,00 грн. (а.с.51) *сума задоволених вимог Банку 74213,26 грн./сума заявлених вимог Банку 116015,95 грн. (ціна позову а.с.1);

- відповідач має право на стягнення з Банку судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом у вигляді судового збору 952,32 грн. (розрахунок: судовий збір відповідача за апеляційну скаргу 2643,00 грн. (судовий збір Банку у суді першої інстанції 1762,00 грн. *150%/100% = 2643,00 грн. - - квитанція а.с.100)* сума відмовлених вимог Банку в апеляційному суді 41802,69 грн. (розрахунок: 116015,95 грн. - 74213,26 грн.)/сума задоволених вимог Банку судом першої інстанції 116015,95 грн.);

- 1127,12 грн. 952,00 грн. = 175,12 грн. різниця судового збору на користь Банку з відповідача, оскільки, в силу в силу вимог ст. 141 ч. 10 ЦПК України суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні, у такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову).

Позов Банку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» () 74213,26 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 175,12 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 23.01.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Кухар С.В.