КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/5883/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», поданою представником Романенком Михайлом Едуардовичем, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Компані Інвест Фінанс», про стягнення заборгованості, відповідно до якого просила стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № 3 від 02 квітня 2021 року у розмір 29 205, 84 грн та стягнути судовий збір.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року позовну заяву ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Компані Інвест Фінанс», про стягнення заборгованості, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року позову заяву ТОВ «Діджи Фінанс» визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенко М.Е. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк протягом трьох днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

28 листопада 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» подано заяву про усунення недоліків, в якій зазначено про дотримання норм закону щодо оформлення платіжного доручення про сплату судового збору при зверненні з позовом до суду. У своїй заяві посилався на норми чинного законодавства України, якими йому надано право сплачувати судовий збір онлайн під час формування позовної заяви через підсистему Електронний суд.

Звертає увагу, що суд першої інстанції такі доводи до уваги не прийняв та дійшов неправильного висновку про повернення позовну ТОВ «Діджи Фінанс», вказавши, що квитанція про сплату судового збору не містить відомостей про те, за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір, а тому подана квитанція не може слугувати доказом належної оплати ТОВ «Діджи Фінанс» судового збору саме за позовом до ОСОБА_1 .

Згідно Інструкції користувача Електронного суду ЄСІТС, засобами Електронного суду користувачі можуть сплатити судовий збір та інші платежі в режимі онлайн під час формування відповідного документа або додати відомості щодо здійсненого самостійно платежу для забезпечення автоматичної перевірки його зарахування на відповідний рахунок. Інформація автоматично додається до документа, що створюється.

Згідно із п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу.

За подання до суду процесуальних документів в електронній формі судовий збір може бути сплачено за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу.

Сплата судового збору за допомогою електронного платіжного засобу оформляється квитанцією платіжного термінала, чеком банкомата, сліпом або іншими документами за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій або електронній формі.

Вказує, що при подачі позовної заяви було сформовано онлайн-квитанцію. При формуванні онлайн-квитанції позивач ввів запитувані дані (зокрема: суму позову, П.І.Б./Назва, ІПН/Код ЄДРПО). Платіжні реквізити та необхідна сума для перерахування судового збору були сформовані автоматично, оскільки нормами чинного законодавства чітко не встановлено, що повинно зазначатися в призначенні платежу при подачі позовної заяви.

01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-УІП, яким з урахуванням змін, поміж іншого, вилучено норму щодо обов`язкової сплати судового збору виключно через установи банків або відділення зв`язку, що дозволяє платнику судового збору використовувати більш зручний для нього спосіб сплати судового збору, у тому числі - через онлайн-системи, банкомата для приймання платежів, Інтернет-банкінг, тощо.

Відтак сплата судового збору онлайн в кабінеті клієнта банку відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір», а квитанція, що надходить на електронну адресу як підтвердження сплати судового збору, є єдиним можливим документом на підтвердження оплати судового збору онлайн та має доказову силу на виконання його вимог.

Вважає, що оскільки він скористався наданим йому правом оплати судового збору в електронному вигляді. Квитанція №9702-4945-3842-3392 від 11 жовтня 2024 року про сплату судового збору наявна лише в тому форматі, у якому і була надана до суду в якості доказу, а, отже, судовий збір сплачено у цій справі. Тобто до списання коштів з рахунку платник без проблем може відкликати «неправильну» квитанцію і оформити нову (правильну). Якщо грошові кошти вже списані з рахунку платника і зараховані на рахунок одержувача, то переказ набуває статус завершеного (ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги»).

Нормами закону не покладено обов`язок на позивача зазначати у призначенні платежу ПІБ відповідача, до того ж при здійсненні оплати онлайн під час формування позовної заяви, квитанція про сплату формується автоматично і зберігається в додатках до позову у єдино можливому форматі, який не підлягає редагуванню, а відтак посилання суду на те, що позивача не позбавлено права повернення неналежно оформленої суми судового збору на підставі відповідної заяви у порядку Закону України «Про судовий збір», а також те, що позивач має право повторного звернення із позовною заявою до суду, сплативши судовий збір у відповідності до Закону, є такими, що порушують право ТОВ «Діджи Фінанс» на захист своїх прав та перешкоджає у реалізації свого права на судовий захист.

Кожна квитанція має свій індивідуальний номер, дату та час здійснення оплати, що дає змогу переконатись у тому, що дана квитанція стосується виключно поданої позовної заяви, проте судом першої інстанції проігноровано будь які доводи позивача щодо доданої квитанції як належного доказу сплати, та в порушення норм чинного законодавства повернено позов за відсутністю підстав для його повернення.

Враховуючи вищевикладене, представник ТОВ «Діджи Фінанс - Романенко М.Е.просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Компані Інвест Фінанс», про стягнення заборгованості. Позовна заява та інші документи були подану до суду в системі «Елетронний суд» (а.с. 2-18).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків з підстав того, що позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» при зверненні до суду долучена до матеріалів позовної заяви квитанція № 9702-4945-3842-3392 від 11 жовтня 2024 року не містить відомостей за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір, тому вказана платіжна інструкція не може слугувати доказом належної оплати позивачем судового збору саме за позовом до ОСОБА_1 .

В ухвалі суд зазначив, що на виконання ухвали суду про усунення недоліків позивачем має бути надано суду оригінал платіжного документу про сплату судового збору на рахунок Дніпровського районного суду м. Києва у розмірі 2 422,40 грн. із зазначенням у платіжному документі відомостей про сплату судового збору із призначенням платежу: «за подачу позовної заяви ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості».

На виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року позивач ТОВ «Діджи Фінанс» подав суду заяву про усунення недоліків позовної заяви в якій зазначив про те, що ним дотримано норми закону щодо оформлення платіжного доручення про сплату судового збору при зверненні з позовом до суду, пославшись на норми чинного законодавства України, якими йому надано право сплачувати судовий збір онлайн під час формування позовної заяви через підсистему Електронний суд.

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, виходив із того, що долучена до матеріалів позовної заяви квитанція від 11 жовтня 2024 року не містить відомостей за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір, а тому така не може слугувати доказом належної оплати позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» судового збору саме за позов до ОСОБА_1 .

При цьому інша інформація, яка б надавала можливість ідентифікувати, що саме за подання позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позивачем сплачено судовий збір, відсутня.

При цьому суд зазначив, що не піддає сумніву зарахування коштів судового збору за квитанцією 11 жовтня 2024 року до Державного бюджету. Однак матеріали позовної заяви, а також копія квитанції не містять жодних даних про те, що такі кошти зараховано саме за позов до ОСОБА_1 , а не в тому числі і за іншими позовами Товариства, поданими до Дніпровського районного суду м. Києва..

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Тобто, обов`язок перевірки факту зарахування судового збору та в якій справі це вчинено покладається на суд.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №9901/144/20, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №826/2429/18, від 20 лютого 2019 року у справі №823/1940/18 та від 25 січня 2021 року у справі №914/1131/20.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір», судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу.

За подання до суду процесуальних документів в електронній формі судовий збір може бути сплачено за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу.

Сплата судового збору за допомогою електронного платіжного засобу оформляється квитанцією платіжного термінала, чеком банкомата, сліпом або іншими документами за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій або електронній формі.

Сплата судового збору за допомогою платіжного пристрою оформляється за допомогою касового документа (квитанції, чека тощо), який містить усі обов`язкові реквізити касового документа.

01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року №484-VIII, яким з урахуванням змін, поміж іншого, вилучено норму щодо обов`язкової сплати судового збору виключно через установи банків або відділення зв`язку, що дозволяє платнику судового збору використовувати більш зручний для нього спосіб сплати судового збору, у тому числі - через онлайн-системи, банкомати для приймання платежів, Інтернет-банкінг тощо.

Відтак сплата судового збору онлайн в кабінеті клієнта банку відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір», а квитанція, що надходить на електронну адресу як підтвердження сплати судового збору, є єдиним можливим документом на підтвердження оплати судового збору онлайн та має доказову силу на виконання його вимог.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №522/21326/16-ц.

Також, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №800/473/17, який викладено у постанові від 28 лютого 2018 року, зазначено про відсутність обов`язку заявника надавати суду оригінал платіжного доручення про сплату судового збору.

Таким чином, безпідставними є вимоги суду першої інстанції щодо подання до суду оригіналу платіжного документа про сплату судового збору.

Як убачається з матеріалів справи, позов ТОВ «Діджи Фінанс» поданий до Дніпровського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд».

До позову додана квитанція №9702-4945-3842-3392 від 11 жовтня 2024 року про сплату судового збору ТОВ «Діджи Фінанс» за подання позову до Дніпровського районного суду м. Києва. Квитанція згенерована в електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд» за допомогою сервісу оплати GOVPAY24. (а.с. 1)

В графі квитанції про сплату «Призначення» зазначено «6; Судовий збір, за позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», Дніпровський районний суд міста Києва». Тобто, в призначенні платежу зазначено за що саме ТОВ «Діджи Фінанс» сплатив судовий збір.

Чинним законодавством не передбачено вимоги до платника судового збору про зазначення у графі платіжного документа «призначення платежу» всіх учасників справи та суті позовних вимог, в тому числі відповідача або всіх відповідачів.

Посилання суду першої інстанції, як на підставу для повернення позову в зв`язку з невиконанням вимог ухвали про усунення недоліків, що у платіжному документі про сплату судового збору позивачем не вказано, за яку саме позовну заяву сплачено судовий збір, є помилковими, оскільки ЦПК України та Законом України «Про судовий збір» такої вимоги не передбачено.

Згідно з пункту 37 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 29 липня 2022 року № 163, платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника; 4) суму цифрами та словами; 5) призначення платежу; 6) підпис(и) платника; 7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача.

Платник заповнює обов`язкові реквізити платіжної інструкції, оформленої у паперовій формі, від руки/із застосуванням технічних засобів або надавач платіжних послуг платника за згодою платника заповнює платіжну інструкцію із застосуванням технічних засобів.

Правильність заповнення реквізитів платіжної інструкції надавачем платіжних послуг платника із застосуванням технічних засобів платник засвідчує власноручним/електронним підписом.

Надавач платіжних послуг платника та платник у разі ініціювання платником платіжної операції із застосуванням засобів дистанційної комунікації мають право у відповідному договорі встановити перелік реквізитів платіжної інструкції, які надавач платіжних послуг платника за наявності технічної можливості заповнює автоматично на підставі інформації, отриманої в процесі ідентифікації платника.

Платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України (п. 41 Інструкції).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо неможливості ідентифікувати, за яку саме позовну заяву сплачено судовий збір, адже надана позивачем до суду квитанція №9702-4945-3842-3392 від 11 жовтня 2024 року відповідає вимогам, встановленим Постановою Правління НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг» від 29 липня 2022 року №163.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що додана до позовної заяви квитанція про сплату №9702-4945-3842-3392 від 11 жовтня 2024 року була використана при поданні інших позовних заяв.

Зарахування судового збору за вказаною платіжною інструкцією можливо перевірити за всіма вищенаведеними обов`язковими реквізитами.

Відповідно до пункту 12 Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС подача заяв відбувається покроково, кількість кроків може відрізнятися в залежності від типу судочинства та обраного шаблону.

В цій же інструкції пункт 12.11. визначає крок «Судовий збір», де зазначається, що засобами Електронного суду сума судового збору розраховується автоматично та зазначається у графі «До сплати». Якщо користувач погоджується із сумою судового збору та у нього відсутні об`єктивні підстави для зменшення її розміру, необхідно натиснути кнопку «Сплатити». Якщо користувачу необхідно ввести іншу суму судового збору, замість вказаної системою Електронний суд, слід проставити відмітку «Я хочу сплатити іншу суму» та власноруч зазначити потрібну цифру. Після цього натиснути кнопку «Сплатити». До оплати підлягає сума судового збору з урахуванням додаткової комісії фінансової установи. Сума комісії зазначена окремим рядком «Додаткова комісія». Загальна сума судового збору буде розміщена в рядку «Разом до сплати». Користувачу потрібно ознайомитись з договором-офертою на переказ коштів при здійсненні інтернет-платежів та поставити відмітку про ознайомлення у відповідному полі та натиснути кнопку «Оплата» для переходу на сторінку онлайн-оплати судового збору та виконати наступне: - ввести реквізити банківської картки (номер картки, термін дії, CVV2-код); підтвердити оплату. У разі проведення оплати, на кроці «Судовий збір» з`явиться повідомлення, що судовий збір сплачено. На кроці «Додатки» автоматично додається файл-квитанція. На сторінці Електронного суду, яка інформує про успішний платіж, одразу можна завантажити квитанцію на свій електронний пристрій за допомогою кнопки «Зберегти чек» та/або надіслати електронну квитанцію на електронну пошту. Для цього слід ввести у відповідне поле електронну адресу та натиснути кнопку «Відправити чек».

Тобто аналізуючи наведені положення Інструкції, квитанція про сплату судового збору генерується автоматично, внести будь-яку додаткову інформацію користувач не може.

Позовну заяву та додатки до неї надіслані через підсистему «Електронний суд» роздруковуються уповноваженими на це працівниками суду.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Як наголосив Верховний Суд в постанові від 05 серпня 2020 року у справі №177/1163/16-ц, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 4 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку про те, що додана до позовної заяви ТОВ «Діджи Фінанс» квитанція про сплату №9702-4945-3842-3392 від 11 жовтня 2024 року не є належним доказом оплати судового збору за подання ним позовної заяви до ОСОБА_1 .

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для повернення позовної заяви були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», подану представником Романенком Михайлом Едуардовичем,задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Текст постанови складено 22 січня 2025 року.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв