Справа № 951/848/24
Провадження №2/951/46/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

27 січня 2025 року селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Чапаєва Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Барилко А.А., Галаса В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Козова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 28 700 грн, з яких 8200 грн 00 коп. заборгованість за основним боргом, 20 500 грн. заборгованість за відсотками.

Свої вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» тим, що 28.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 23740-12/2023.

Договір підписаний електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер його мобільного телефону, про що сторони домовились у п.8 правочину.

Підписанням Договору сторони погодили, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надає ОСОБА_1 фінансовий кредит в розмірі 8200 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується його повернути і сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором.

Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту відповідачу (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок кредитодавця) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Для отримання кредиту ОСОБА_1 мав відвідати сайт Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ознайомитись з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; кредитними продуктами кредитодавця, документами щодо взаємодії зі споживачами, Примірним договором про надання кредиту, інформацією про істотні характеристики послуги з надання мікрокредиту/споживчого кредиту та іншою інформацією про фінансову послугу, яка розміщується на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного Банку України.

29.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» уклали договір факторингу № 29042024-1, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників.

Представник позивача стверджує, що відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 28 700 грн., з яких 8200 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20500 грн - сума заборгованості за відсотками.

Вважаючи, що відповідач умов укладених з Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» не виконує, жодних платежів на повернення кредитних коштів та процентів за користування ними не здійснює ні на рахунок кредитодавця, ні на рахунок позивача, за захистом порушеного права з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором Товариство з обмеженою «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулось до суду.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 05.12.2024 у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін, відповідачу наданий строк на подання відзиву на заявлену вимогу.

Представник позивача у судове засідання не прибула, проте в позовній заяві зазначила, що просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала та не заперечила щодо заочного ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання повторно не прибув, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов, клопотань, заяв не подавав.

На адресу відповідача, яка згідно з інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру є його адресою реєстрації, направлялась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками, котрі відповідач отримав. Крім того, йому неодноразово направлялись повістки, у яких повідомлялися дати судових засідань.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку - суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідач письмового відзиву на позов не надав.

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі, і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.

За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності сторін без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи.

Отже, фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Суд дослідив долучені до позовної заяви докази.

Договір про надання фінансового кредиту № 23740-12/2023 від 28.12.2023 з додатками. Відповідно до умов вказаного договору товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» як кредитодавець (в тексті договору іменується як Товариство) зобов`язується надати ОСОБА_1 як позичальнику (в тексті договору іменується як Клієнт) фінансовий кредит в розмірі 8200 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується його повернути і сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором (п.1.1. Договору).

Кредит надавався з метою задоволення власних потреб відповідача строком на 100 днів; датою його надання визначене 28.12.2023; погасити наданий кредит відповідач був зобов`язаний в останній день вказаного строку кредитування - 05.04.2024 (п.1.2.).

За користування кредитом відповідач мав обов`язок сплачувати проценти за фіксованою процентною ставкою 2,5% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору №23740-12/2023 (п.1.4., 1.4.1.).

Сплачувати проценти ОСОБА_1 зобов`язався кожні 15 днів, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені у Графіку платежів (п.1.5. Договору №23740-12/2023).

Пунктом 2.1 правочину узгоджено, що перед укладенням Договору №23740-12/2023 кредитодавець здійснив ідентифікацію та верифікацію ОСОБА_1 з урахуванням вимог, визначених нормативно правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу, одним з таких способів: отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; отриманні ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій (за умови, що джерелом таких даних є банк) та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється, otp-пароля, надісланого установою на такий фінансовий номер телефону, та фотофіксації особи з використанням методу розпізнавання реальності особи та особи з власним ідентифікаційним документом, а саме сторінки/сторони, що містить фото власника, з подальшим накладенням КЕП уповноваженим працівником установи та кваліфікованої електронної позначки часу на отриманий електронний документ, що містить фото.

Пунктом 1.6. Договору сторони дійшли згоди про надання кредиту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки № НОМЕР_1 хх-хххх-9025, кредит вважається наданим в день перерахування кредитодавцем суми кредиту за вказаними реквізитами.

Окрім того, за умовами п.2.2. правочину видача кредитів клієнту фізичній особі здійснюється онлайн з використанням мережі «Інтернет» через веб-сайт кредитодавця https://starfin.com.ua.

Доказів перерахування коштів у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки № НОМЕР_1 хх-хххх-9025 суду не надано, посилання про здійснення онлайн видачі кредиту позовна заява не містить.

Документ, який би підтверджував, що картка з маскою № НОМЕР_1 хх-хххх-9025 емітувалась на ім`я відповідача ОСОБА_1 , відсутній.

Дослідженням паперової копії Договору про надання фінансового кредиту № 23740-12/23 встановлено, що правочин підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором W8807 (а.с.8 зв.).

Паперова копія електронного додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту № 23740-12/2023 від 28.12.2023 містить складений Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 графік платежів, згідно з яким відповідач мав би сплачувати 11.01.2024, 26.01.2024, 10.02.2024, 25.02.2024, 11.03.2024, 26.03.2024 по 3075,00 грн процентів за користування кредитом, а 05.04.2024 - 2050,00 грн процентів за користування кредитом та 8200,00 грн. тіла кредиту, а всього 28 700,00 грн (а.с.9 зв.).

Паспорт споживчого кредиту відповідає умовам Договору про надання фінансового кредиту №23740-12/23 та містить підпис відповідача одноразовим ідентифікатором W8807 (а.с.10, 11).

Відповідно до Договору факторингу №29042024-1, що укладений 29.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», від Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» перейшли права грошової вимоги до боржників за основними договорами вказаними у Акті прийому-передачі Реєстру Боржників (а.с.12, 13).

За умовами п.1.1. Договору факторингу №29042024-1 фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 1.2. Договору факторингу №29042024-1 сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору.

Досліджений судом Акт приймання передачі реєстру боржників відомостей про кількість відступлених прав грошової вимоги, відомостей в якій формі передавався реєстр, та загальну суму заборгованості відступлених прав за Договором факторингу №29042024-1 не містить (а.с.14).

Крім іншого, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», укладаючи Договір факторингу №29042024-1, взяло на себе обов`язок (п.1.3.) повідомити боржників у спосіб, визначений ч. 1 ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування» та передбачений договором про споживчий кредит, про укладення цього правочину та про передачу персональних даних боржників.

Однак такого повідомлення боржникам суду не надано, і матеріали справи його не містять.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024, що сформований 24.10.2024, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 28 700 грн, яка складається із суми заборгованості за основною сумою боргу в 8200 грн та 20500 грн заборгованості за відсотками (а.с.15).

Розрахунок заборгованості за укладеним з ОСОБА_1 . Договором про надання фінансового кредиту на день відступлення права вимоги, тобто на 29.04.2024, який здійснював первинний кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», суду не наданий.

Згідно з наданим представником позивача розрахунком відповідач за Договором про надання фінансового кредиту №23740-12/2023 від 28.12.2023 за період з 29.04.2024 по 30.09.2024 заборгував 28 700 грн.(а.с.15), і саме ця сума заявлена позивачем до стягнення як невиконане зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту №23740-12/2023 від 28.12.2023.

Доказів видачі кредитних коштів, доказів на підтвердження існування заборгованості, зокрема, інформації чи емітувалась на ім`я відповідача платіжна картка № НОМЕР_1 хх-хххх-9025, чи зараховувались на цю картку кошти та в якому розмірі, відомості про рух коштів по картковому рахунку, інформації про те, який номер телефону відповідача був фінансовим, первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення) суду не надані

В матеріалах справи є надана із позовною заявою виписка з ЄДРПОУ та банківська ліцензія, котрими підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій.

Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, за відсутності заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, керуючись положеннями цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, котрі мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, враховуючи при цьому, що суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідач отримав кредитні кошти, однак не виконує зобов`язань щодо їх повернення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Суд вважає доведеним укладення договору про надання фінансового кредиту №23740-12/2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» та ОСОБА_1 .

Вказаний договір був укладений між кредитором та відповідачем у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18; від 09.09.2020 у справі № 732/670/19; від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 , від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 і від 16.12.2020 у справі 561/77/19.

Проте суд вважає, що позивачем не доведено виконання кредиторами обов`язку щодо переказу кредитних коштів.

Як уже зазначалося, за змістом ч. 1 ст. 1050, ст. 526, 527, 530 ЦК України саме банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

За умовами вищевказаного договору відповідач мав би отримувати кошти шляхом їх перерахування в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, проте матеріали позову не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримував кредитні кошти у визначених договором порядку та розмірі, як і інформації про суми їх повернення, строки повернення, які впливають на застосування процентної ставки, для того, щоб суд мав можливість дійти до переконання про обґрунтованість заявлених позивачем вимог. Тобто позивач не надав докази виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» умов кредитного договору № 23740-12/2023 від 28.12.2023 в частині передачі відповідачу як позичальнику грошових коштів у власність на умовах та на строк, зазначений у договорі.

Отже Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та наявності в ОСОБА_1 простроченої заборгованості у зв`язку з користуванням цими коштами. Позивач не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору було видано кредит, саме в сумах заявлених позовних вимог. Визначення даних сум в кредитних договорах не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договорах. Суду надано як докази, що підтверджують розмір заборгованості, документи, які, не є документами первинного обліку та в яких зазначено суму заборгованості.

Позивач надав суду розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , у якому лише вказано про наявність заборгованості за кредитним договором № 23740-12/2023, що складається із основної суми та заборгованості за відсотками, а відтак суд позбавлений можливості встановити дату надання коштів позичальнику, їх розмір, дати сплати позичальником кредиту, суми таких сплат, порядок нарахування процентів, ставку, яка застосовувалася при їх нарахуванні. Розрахунок заборгованості за кредитними договорами складений самим позивачем, який стороною кредитних договорів не був. При цьому розрахунок заборгованості станом на день первинного відступлення права вимоги за Договором відсутній.

Крім того, сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит та в позику.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13.05.2020, справа № 219/1704/17.

В постанові у справі № 336/4796/18 від 20.05.2022 Верховний Суд зробив висновок про те, що надані документи, зокрема і розрахунок заборгованості за кредитним договором, не є належними доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за кредитним договором. У матеріалах справи відсутні інші докази, які би підтверджували правильність здійсненого кредитором розрахунку, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта тощо. Аналогічна правова позиція закріплена у постановах Верховного Суду у справах № 509/2976/19 від 30.08.2022, № 554/4300/16-ц від 10.02.2021, № 194/329/15 від 31.05.2022.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

За таких обставин позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачу на його рахунок за вказаними кредитними договорами.

Тобто, позивач не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за укладеними кредитними договорами.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Оскільки позивач не довів суду факт видачі коштів позичальнику відповідачу ОСОБА_1 , суд вважає, що відсутні підстави вважати, що до позивача перейшло право вимоги за згаданим кредитним договором.

Отже, саме Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не довело позов, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком (статті 12, 13, 81 ЦПК України). Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.08.2022 у справі № 156/268/21.

Більше того, у своїй позовній заяві до суду позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» просило розглянути справу у його відсутність, та у призначені судом судові засідання його представник не прибула, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляла.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020, справа № 755/18920/18.

За таких обставин в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів за кредитним договором № 23740-12/2023 від 28.12.2023, а також, відповідно, і користування ними, а тому суд доходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, суд вважає, що судові витрати покладаються на позивача.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Керуючись ст.2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача.

Заочне рішення може бути переглянуто Козівським районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 27.01.2025.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», 01032, вул. Симона Петлюри, буд.30, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя Р.В. Чапаєв