Справа № 444/3750/24
Провадження № 2/444/207/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області в режимі відеоконференції цивільну справуза заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 21.11.2002 року між нею та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, позовна заява про розірвання якого на даний час скерована до суду. За час перебування подружжя у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було набуто наступне майно: житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 63.2 кв.м.; земельну ділянку площею 0.1073 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану у с. Зіболки Жовківського району Львівської області. Оціночна вартість житлового будинку та земельної ділянки становить 62 884,00 грн. та 36 417,00 грн. відповідно. Просить позовні вимоги задоволити з підстав зазначених у позовній заяві.

14.10.2024 року ухвалою Жовківського районного суду Львівської області було відкрито провадження у справі.

В судовому засідані 23.01.2024 року представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовільнити.

Відповідач в судовому засідані 23.01.2024 року, зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що з 21.11.2002 року ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Між сторонами виник спір з приводу поділу майна, спільно нажитого за час перебування у шлюбі.

Судом встановлено, що за час сумісного життя у шлюбі сторонами було набуто (придбано) спільне майно, зокрема:

- житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 63.2 кв.м., оціночна вартість якого становить 62 884,00 грн, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку ВРЕ № 995565 зареєстрованого в реєстрі за №1999 (а.с.8) та копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №26 від 20.09.2011 року (а.с.9-11);

- земельну ділянку площею 0.1073 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану у с. Зіболки Жовківського району Львівської області, оціночна вартість якої становить 36 417,00 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки ВРЕ № 995566 (а.с.5), зареєстрованого в реєстрі за №2001 від 20.11.2011 року та копією державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 000635 (а.с.6).

Як вбачається з копії витягу про державну реєстрацію серії СЕА №947434 від 04.10.2011 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Тобто, спірне майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка придбана за час перебування сторін у шлюбі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом.

За правилами ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу країни, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Такі ж положення закріплено і в ст. 70 Сімейного кодексу України, оскільки у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно роз`яснень, викладених в п.30 зазначеної постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

Обов`язок довести, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №654/5243/14-ц.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у зв"язку з поділом нерухомого майна між сторонами право спільної сумісної власності припиняється, а за сторонами підлягає визнанню право власності на належну кожному з них ідеальну частку.

У зв"язку із вищенаведеним, позовні вимоги позивача про визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме:

- приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 63.2 кв.м.

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0018, площею 0.1073 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташованої у с. Зіболки Львівського (колись Жовківського) району Львівської області,

а також про визнання за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 63.2 кв.м. підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні в суд з позовом позивачем сплачено 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією (а.с.3).

Так як, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення, а тому дана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для повного задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме:

- приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 63.2 кв.м.

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0018, площею 0.1073 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташованої у с. Зіболки Львівського (колись Жовківського) району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 63.2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0018 площею 0.1073 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташованої за адресою: Зіболки Львівського (колись Жовківського) району Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 27 січня 2025 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.