Справа № 291/1209/24
Провадження №2/291/71/25
РІШЕННЯ

іменем України

14 січня 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Гарбарук І.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник Р.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Дмитрієвої Т.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ружин цивільну справу №291/1209/24 за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» про визнання недійсним поновленого договору оренди землі від 04.08.2010,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2024 вказана справа надійшла до суду. В обґрунтування позову вказано, що позивач є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,8913 га, кадастровий номер :05:000:0153, яка розташована в адміністративних межах Ружинської селищної ради (за межами с.Березянка) та належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЖТ №065193. У січні 2010 року між ОСОБА_2 , як орендодавцем, та ТОВ СП «Нібулон», як орендарем, був укладений договір оренди землі (надалі - договір), об`єктом оренди якого є зазначена земельна ділянка, проведена її державна реєстрація. Під час дії договору, сторонами неодноразово погоджувалися та вносилися зміни до його умов (строк дії договору, розмір орендної плати), зокрема на підставі договорів про внесення змін від 05.10.2011, 02.01.2019, 29.09.2020. Відповідно до п. 3.1 договору (у редакції з урахуванням останніх внесених змін) він укладений на 13 років, земельна ділянка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п.5.1 договору).

Представник позивача вказує, що за умовами договору, підставою для припинення його дії є закінчення строку, на який він був укладений (п.12.3). Враховуючи, що державну реєстрацію договору проведено 04.08.2010, він укладений на 13 років, то закінчення строку дії договору може - 04.08.2023 (після закінчення польових робіт/ завершення збирання урожаю) (п.3.2.). Працівниками ТОВ СП «Нібулон» повідомлено, що земельна ділянка буде повернута після збору врожаю 2023 року. 30.11.2023 позивач звернувся до відповідача з листом-запереченням в укладенні договору оренди на новий строк та з вимогою повернути йому земельну ділянку. Однак, у грудні 2023 року від відповідача надійшов лист на звернення позивача, зі змісту якого вбачається, що дію договору оренди землі поновлено на строк 13 років до 04.08.2036 у зв`язку з тим що договір оренди містить умову про його поновлення, про що зроблена відмітка в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а позивач протягом місяця до закінчення строку дії договору не звернувся до ДРРП з відповідною заявою про відмову від поновлення договору.

Представник позивача зазначає, що позивач не є фахівцем у даній галузі, що умови договору мають бути зрозумілими і для людей без юридичної освіти, а тому він не достатньо зрозумів, що договір буде автоматично продовжений, чим порушено його право на свободу укладання договору. Волевиявлення позивача було направлене на припинення орендних відносин з відповідачем, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦПК України передбачено, що порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою визнання його недійсним. У зв`язку з цим просить поновлений договір оренди землі від 04.08.2010 визнати недійсним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2024 головуючим суддею по справі визначено суддю Гарбарук І.М.

Ухвалою суду від 23.09.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому провадженні.

15.10.2024 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому він позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на належний порядок укладення договору та усіх внесених в подальшому змін до нього, у тому числі їх державна реєстрація. Так, відповідно до додаткової угоди від 05.10.2011 п.3.1 договору викладений в такій редакції: «Договір укладено на 10 років до 30.09.2020». 29.09.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір про внесення змін до договору оренди землі, згідно з яким договір укладено на 13 років, з автоматичним продовженням дії договору, який був зареєстрований 30.12.2020 в ДРРП, таким чином строк дії договору оренди землі продовжено до 04.08.2023. Позивач, підписавши за власним волевиявленням договір про внесення змін від 29.09.2020, погодився з усіма його умовами, в тому числі і щодо умов автоматичного поновлення та необхідності подання відповідної заяви про виключення з ДРРП відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору. Оскільки позивачем таких дій вчинено не було, тому договір оренди землі було продовжено на той самий строк до 04.08.2036, що повністю відповідає чинному законодавству.

Відповідач у відзиві також зазначає, що починаючи з 2010 року та по даний час фактично використовує спірну земельну ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції і належним чином виконує свої зобов`язання перед позивачем, а саме: своєчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату, що не заперечується позивачем, використовує спірну земельну ділянку за цільовим призначенням, а також відшкодовує податок на землю. Окрім того, оскільки вони з позивачем, як сторони договору, дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі у зв`язку з чим, факт укладення та підписання сторонами договору оренди землі свідчить про досягнення згоди з усіх його умов, а позивач погодився з усіма його умовами та при його укладанні усвідомлював зміст та правові наслідки, в тому числі і щодо умов його розірвання. Також відповідач, зазначив про необхідність застосування позовної давності. Позивач міг довідатися про автоматичне поновлення договору, оскільки отримував орендну плату, а тому перебіг позовної давності почався від 29.09.2020, а до суду з позовом звернувся у 2024 році, тобто зі спливом строку позовної давності.

З огляду на наведене, відсутні правові підстави для визнання поновленого договору оренди землі недійсним, а тому в задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 13.11.2024 закрито підготовче провадженні та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення та доводи присутніх учасників справи, судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 7,8913 га, кадастровий номер: :05:000:0153, яка розташована на території Березянської сільської ради Ружинського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЖТ №065193, виданого Ружинською державною адміністрацією 10.09.2004 (а.с.13).

01 січня 2010 року між ОСОБА_2 (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством «Нібулон» в особі начальника відділу орендних відносин Бондар Надії Олександрівни (орендар), яка діє на підставі довіреності, укладено договір оренди землі, згідно з умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 7,8913 га, яка знаходиться за межами на території Березянської сільської ради Ружинського району Житомирської області (а.с. 14-18).

У пункті 3.1 договору зазначено, що договір укладено на п`ять років, після закінчення строку орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі зацікавлена сторона повинна не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку договору повідомити письмово іншу сторону про намір продовжити його дію.

Договір зареєстрований у Ружинському РРВ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.08.2010 за №66 (а.с.14-18).

Як вбачається з акту приймання-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) від 05.08.2010, укладеного між орендодавцем та орендарем на підставі договору оренди від 04.08.2010 №66, земельна ділянка, що орендується згідно договору, не обробляється та придатна до с/г використання (а.с.19).

05.10.2011 додатковою угодою, укладеною між орендодавцем та орендарем, внесено зміни до договору оренди землі від 04.08.2010 №66, а саме:

- у пункт 3.1: «Договір укладено на 10 років до 30.09.2020 року»;

-у пункт 4.2: «Розмір орендної плати за рік становить 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що на момент реєстрації угоди становить 5729,86. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Уразі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки сума орендної плати не змінюється або переглядається за згодою сторін розмір орендної плати»;

-доповнено розділ 12, пунктом 12.8: «Орендодавець зобов`язаний попередити нового власника земельної ділянки про права Орендаря на земельну ділянку, яка є об`єктом оренди за цим договором, та ознайомити його з умовами цього договору» (а.с.21).

02.01.2019 договором про внесення змін до договору оренди від 01.10.2010, зареєстрованим у Ружинському РРВ ДП «Центр ДЗК» 04.08.2010 за №66, укладеним між орендодавцем та орендарем внесено зміни у пункт 4.2: «Розмір орендної плати за рік становить 36191,67». Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації у порядку, встановленому відповідно до ст. 289 Податкового кодексу України для індексації нормативно грошової оцінки земельних ділянок». Також цією угодою визначено що дані зміни до договору оренди землі в частині розміру орендної плати застосовуються до правовідносин між сторонами з 01.01.2019 (а.с.23).

29.09.2020 договором про внесення змін до договору оренди від 01.10.2010, зареєстрованого у Ружинському РРВ ДП «Центр ДЗК» 04.08.2010 за №66, укладеним між орендодавцем та орендарем внесено зміни за взаємною згодою сторін, відповідно до 12.1 договору оренди землі та викладено вказані пункти у такій редакції:

- пункт 3.1: «Строк дії договору становить 13 (тринадцять) років. Договір вважається поновленим на той самий строк на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї зі сторін цього договору про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору в порядку та у строки передбачені законодавством»;

-пункт 3.2: «Орендар має переважне право на поновлення договору оренди землі на новий строк в порядку передбаченим законодавством. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі повідомити письмово Орендодавця про намір скористатися переважним правом. У разі якщо Орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення від Орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. У разі припинення або розірвання договору до закінчення польових робіт строк оренди земельної ділянки продовжується до повного завершення збирання урожаю. Протягом зазначеного періоду Орендодавець зобов`язується не передавати об`єкт оренди в користування третім особам, а також зобов`язується надати орендарю можливість зібрати врожай з орендованої ним за цим договором земельної ділянки»;

-пункт 4.2: «Розмір орендної плати за рік становить 45239,60» Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється без урахуванням індексації та/або індексу споживчих цін на товари і послуги».

Також доповнено Розділ 9 пункт 9.2 обов`язки орендодавця (а.с.34).

ТОВ СП «Нібулон» у листі від 03.07.2023 №82/123/2-23 повідомило орендодавця про намір орендаря скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, до повідомлення додано проект договору оренди землі в двох примірниках (а.с. 24).

20.07.2023 орендодавцем надісланий лист-повідомлення директору філії «Бистрицька» ТОВ СП «Нібулон» ОСОБА_3 та директору ТОВ СП «Нібулон» Вадатурському А.О. із запереченнями щодо поновлення договору оренди землі на новий та повернення земельної ділянки (а.с.25-26).

30.10.2023 орендодавцем повторно надісланий лист-повідомлення орендарю ТОВ СП «Нібулон» із запереченнями щодо укладення договору оренди землі на новий строк та повернення земельної ділянки за актом приймання-передачі (а.с.29).

30.11.2023 ТОВ СП «Нібулон» у листі №318/110/2-23 повідомив орендодавця про те, що з ним 29.09.2020 було укладено договір про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2010, який підписано особисто орендодавцем, відповідно до цього договору пункт 3.1 викладено в такій редакції: «Строк дії договору становить 13 (тринадцять) років. Договір вважається поновленим на той самий строк на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї зі сторін цього договору про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору в порядку та у строки передбачені законодавством». Таким чином, строк дії вказано договору оренди землі 13 років, отже, до 04.08.2023, а також містить умову про його поновлення, про що зроблена відмітка в ДРРП. У зв`язку з тим, що орендодавець ОСОБА_2 не звернувся на протязі місяця до ДРРП з відповідною заявою про відмову від поновлення договору, такий договір був поновлений на аналогічний строк на 13 років, тобто 04.08.2036 (а.с. 33).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №369444860 від 12.03.2024 30.08.2015 державним реєстратором Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області Великою А.В. зареєстровано інше речове право №10714716, на підставі договору оренди землі б/н, виданий 01.10.2010, додаткова угода до договору оренди землі б/н виданий 05.10.2011.

30.12.2020 року державним реєстратором Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області Великою А.В на підставі договору про внесення змін до договору оренди землі серія та номер б/н, виданий 29.09.2020, видавник ТОВ СП «Нібулон» внесено зміни до іншого речового права - права оренди земельної ділянки, номер запису про інше речове право: 10714716, строк дії: 30.09.2020 змінено на дата укладання договору (після 2013). Дата державної реєстрації (до 2013): 04.08.2010, Строк: 13р. Дата закінчення дії: 04.08.2023, з автоматичним продовженням дії договору (а.с. 35-36).

Також, судом встановлено, що починаючи з 2010 року та по даний час відповідач використовує спірну земельну ділянку відповідно до умов договору, для вирощування товарної сільськогосподарської продукції та належним чином виконує свої зобов`язання перед позивачем: своєчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату, використовує спірну земельну ділянку за цільовим призначенням, а також відшкодовує податок на землю, що підтверджується поданою ним довідкою№603/110/2-24 від 20.09.2024 (а.с.61-62).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до законодавчого визначення, правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до частини першої статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачена письмова форма договору оренди землі.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами згідно із частиною другою статті 207 ЦК України.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У ст. 15 Закону України «Про оренду землі» викладено істотні умови догоовру оренди землі.

Згідно ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що оренда земельної ділянки, це речове право, що підлягає державній реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права на земельну ділянку, похідні від права власності, що припиняються після завершення строку дії відповідного договору, містяться в Державному реєстрі прав з дня державної реєстрації набуття речового права до дня закінчення строку дії договору, що обраховується відповідно до Цивільного кодексу України. Після закінчення строку дії договору державна реєстрація речового права припиняється за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав.

Відомості про речові права на земельну ділянку, похідні від права власності, що набуваються на підставі договору за умови його поновлення, містяться в Державному реєстрі прав з дня державної реєстрації набуття речового права.

У разі подання стороною договору заяви про виключення з Державного реєстру прав відомостей про поновлення договору державний реєстратор виключає такі відомості з Державного реєстру прав і після закінчення строку дії договору державна реєстрація речового права, похідного від права власності, припиняється за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав.

У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру прав відомостей про поновлення договору до закінчення строку дії договору, за умови його поновлення після закінчення строку дії договору, державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Також частиною першою статті 215 ЦК України, статтями 229-233 ЦК України передбачено недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі, що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині другій статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17).

Підписуючи договір оренди землі та договори про внесення змін у нього, позивач засвідчив своє вільне волевиявлення та надав свою згоду з їх умовами, в тому числі, з строком дії договору та порядком його пролонгації, поновлення, припинення, розірвання, які були чітко прописані в договорі.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що на час укладення договору оренди землі з урахуванням внесених змін, волевиявлення учасників правочину не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі та те, що правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Варто зауважити, що останні зміни у договір оренди землі були внесені 29.09.2020, а з позовом про визнання недійсним поновленого договору оренди землі позивач звернувся 18.09.2024.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13 вказано, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого укладення договору оренди земельної ділянки неможливе. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.08.2021 у справі №757/39249/17-ц вказав, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Щодо строків позовної давності.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність за ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача просив суд застосувати до вимог позивача у даній справі строк позовної давності.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо позовної давності наведено у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у позові з підстав його необґрунтованості, тому підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належним чином підстави, передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України та ст..ст. 14, 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання оспорюваного договору оренди землі з врахуванням внесених у нього змін недійсним. Договір оренди землі з врахуванням договорів про внесення змін укладені у встановленій законом формі та порядку, орендодавець та орендар врегулювали у договорах свої відносини на власний розсуд, як то передбачено ст. 6 ЦК України, виконували умови договорів узгодженим способом.

Таким чином, права позивача у зв`язку з укладеним договором оренди землі з врахуванням договорів про внесення змін, зокрема, щодо його поновлення, не порушені та у відповідності до ст..ст. 15, 16 ЦК України не підлягають захисту судом, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Решта доводів, заперечень та пояснень сторін не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» про визнання недійсним поновленого договору оренди землі від 04.08.2010, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон», 54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул.. Каботажний спуск, буд. 1, .

Повний текст рішення складено

та підписано 23.01.2025.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області І.М. Гарбарук