Справа № 134/2090/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2025 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Кантонистої О.О.

за участю: секретаря судового засідання Франко О.Г.

представника позивачки адвоката Глушкової О.І.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на спадщину за законом,

встановив:

27 листопада 2024 року адвокат Глушкова О.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просить визнати за позивачкою ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 32,3 кв. м, житлова площа 12,7 кв. м., до складу якого входять: житловий будинок «А», прибудова «а», гараж «Б», погріб «Б/п», літня кухня «б», сарай «В», сарай «Г», сарай «Д», навіс «д», огорожа «1-3».

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Крижопіль Тульчинського району Вінницької області помер чоловік позивачки ОСОБА_4 . Після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшов житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 32,3 кв. м, житлова площа 12,7 кв. м., до складу якого входять: житловий будинок «А», прибудова «а», гараж «Б», погріб «Б/п», літня кухня «б», сарай «В», сарай «Г», сарай «Д», навіс «д», огорожа «1-3»).

Вищевказаний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи робочих дворів. Головою домогосподарства був ОСОБА_4 , однак за життя він не оформив право власності на житловий будинок та не отримав у встановленому порядку свідоцтво про право особистої власності.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка, як дружина померлого, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 . Окрім неї, спадкоємцями першої черги за законом є також співвідповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є дочками ОСОБА_4 , однак вони не претендують на спірне домогосподарство.

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок позивачка не може отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 05 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Також вирішено питання про витребування доказів (відомостей щодо заведення спадкової справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ).

Протокольною ухвалою Крижопільського районного суду від 08 січня 2025 року підготовче засідання було відкладено за клопотанням представника позивачки адвоката Глушкової О.І., яке вона мотивувала необхідністю подання додаткових доказів, а саме довідки від нотаріуса.

У підготовчому засіданні 16 січня 2025 року представник позивачки адвокат Глушкова О.І. підтримала позовні вимоги та просила ухвалити рішення про задоволення позову на підставі ч. 3 ст. ст. 200 ЦПК України в зв`язку з визнанням співвідповідачками позову.

Співвідповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзив на позов не подали. В матеріалах справи знаходяться їхні заяви від 08 січня 2025 року про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі.

Заслухавши представника позивачки та дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Так, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В даному випадку суд вважає можливим ухвалити в підготовчому засіданні рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову співвідповідачками не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Крижопіль Тульчинського району Вінницької області помер ОСОБА_4 , який був чоловіком позивачки ОСОБА_1 і батьком співвідповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не заводилася.

Вказані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 06 грудня 2023 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу між позивачкою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від 7 квітня 1984 року; копією довідки Крижопільської селищної ради № 337 від 11.11.2024 про зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 на день його смерті; копією свідоцтва про народження співвідповідачки ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , повторно виданого 12 квітня 1978 року, де її батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 7 від 14 вересня 2023 року, з якого вбачається, що співвідповідачка ОСОБА_2 в зв`язку з одруженням змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 »; копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 13 липня 1995 року; копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_5 від 27 січня 2022 року, з якого вбачається, що співвідповідачка ОСОБА_2 змінила прізвище, ім`я та по батькові з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_2 »; копією свідоцтва про народження співвідповідачки ОСОБА_3 серії НОМЕР_6 , повторно виданого 12 квітня 1978 року, де її батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_10 ; паспортними даними співвідповідачки ОСОБА_3 , де містяться відмітки про реєстрацію та подальше розірвання шлюбу з ОСОБА_11 ; повідомленням Крижопільської державної нотаріальної контори від 13.12.2024 № 101/01-16 про те, що спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не заводилася.

Відповідно до довідки-виписки із погосподарської книги, виданої Крижопільською селищною радою від 11.11.2024 № 338, згідно з записами погосподарської книги № 8, номер об`єкта: особовий рахунок № НОМЕР_7 , за 1991-1995 роки, житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи робочих дворів. Голова домогосподарства - ОСОБА_4 .

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивачки ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_12 26 жовтня 2024 року за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок «А» побудований у 1975 році, його загальна площа 32,3 кв. м, житлова площа 12,7 кв. м, до складу домогосподарства також входять: прибудова «а», гараж «Б», погріб «Б/п», літня кухня «б», сарай «В», сарай «Г», сарай «Д», навіс «д», огорожа «1-3» (побудовані з 1975 року по 1990 рік).

ФОП ОСОБА_13 надав ОСОБА_1 висновок від 27 жовтня 2024 року № 85/24 про оцінку вартості житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , яка складає 82 525,00 грн.

Приватний нотаріус Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. на усне звернення позивачки ОСОБА_1 повідомила про відсутність можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (довідка від 14.01.2025 року № 6/01-16).

Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначається, що за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом вказаних нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31.01.1966, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості.

Отже, домоволодіння зі статусом робочий двір належало голові цього двору як його забудовнику.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , яке станом на 15 квітня 1991 року відносилось до суспільної групи робочих дворів, та згідно з діючим на той час законодавством вважався його власником, однак за життя він не оформив право власності на житловий будинок та не отримав у встановленому порядку свідоцтво про право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 (справа № 2-7055/12) вказано, що «з позовом про визнання права власності може звернутися особа, яка вже є власником майна, проте її права не визнаються іншої особою (особами). Стаття 392 ЦК України, у якій регламентується, зокрема, визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу».

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Позивачка ОСОБА_1 як спадкоємниця першої черги за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 не має можливості оформити спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у позивачки немає.

Ураховуючи викладене, а також те, що визнання позову співвідповідачками не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою права власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 32,3 кв. м, житлова площа 12,7 кв. м., до складу якого входять: житловий будинок «А», прибудова «а», гараж «Б», погріб «Б/п», літня кухня «б», сарай «В», сарай «Г», сарай «Д», навіс «д», огорожа «1-3»).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 .

Повний текст рішення складено 27 січня 2025 року.

Суддя