Справа № 308/1353/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Газій А.Ю., заявника ОСОБА_1 , її представника адвоката Івашко Я.С., заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Івашко Ярослава Сергіївна, заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

Стисливий виклад позиції заявника та заінтересованої особи.

23.01.2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Івашко Я.С., заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, яка зареєстрована канцелярією суду 24.05.2025 року.

Заява мотивована тим, що 05.10.2023 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області /справа №308/17010/23/ видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 місяців, а 18.06.2024 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області /справа №308/9902/24/ продовжено обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 місяців.

Разом з тим, ОСОБА_3 вчиняв тиск на заявницю та її сина; неодноразово порушував обмежувальний припис, вчиняв тиск на заявницю та її сина, про що заявницею було зареєстровано повідомлення про злочин, а дізнавачем внесено відомості до ЄРДР за №0001019 за ч.1 ст.390 КК України.

Посилаючись на викладене, просить суд видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 на строк 6 (шість) місяців із заборонами:

-перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , з сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-наближення: на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , з сином ОСОБА_4 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , з сином ОСОБА_4 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 , з сином ОСОБА_4 , або контактування з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заінтересована особа у поданому відзиві заперечувала проти задоволення заяви, вказавши, що заявницею не наведені обставини, які б свідчили про існування фактів домашнього насильства, і докази, наданні заінтересованою собою, спростовують доводи, викладені в заяві.

Процесуальні дії по справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2024 року справу передано на розгляд судді Голяні О.В.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 15:45 год. 27.01.2025.

Заяви та клопотання.

Заявник та її представник в судовому засіданні вимоги заяви підтримали. ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_2 системно вчиняє щодо неї психологічне насильство шляхом надсилань текстових смс- повідомлень в додатку «Вайбер», останній раз 18 січня 2025 року.

Заінтересована особа ОСОБА_2 пояснив, що насильства щодо заявниці не вчиняв, останній раз бачив ОСОБА_4 в червні 2024 року, між ними існує судовий спір щодо визнання батьківства стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 являються колишніми співмешканцями. В провадженні Мукачіського міськрайонного суду Закарпатської області з 14.02.2024 перебуває справа №308/580/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30.11.2023 року уповноваженою особою Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області зареєстровано заяву ОСОБА_1 про те, що її колишній співмешканець порушує тимчасовий заборонний припис, що підтверджується талоном повідомленням з єдиного обліку №19/64 про прийняття і реєстрацію заяви ( повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2023 року /справа №308/17010/23/ видано обмежувальний припис у вигляді декількох заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 на строк шість місяців, а саме:

а) заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 :

б) заборони ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 50 метрів до місць фактичного проживання (перебування). інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

в) заборони ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати і та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

г) заборони ОСОБА_2 вести листування. переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 18.06.2024 року /справа №308/9902/24/ обмежувальний припис у вигляді декількох заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 на строк шість місяців, а саме:

а) заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 :

б) заборони ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 50 метрів до місць фактичного проживання (перебування). інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

в) заборони ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати і та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

г) заборони ОСОБА_2 вести листування. переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Підставою для продовження обмежувального припису послугували в тому числі психологічне обстеження та висновок служби «Денний центр соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі» від 27.05.2024 року, в якому зазначено, що попри видачу судом обмежувального припису колишній співмешканець ОСОБА_2 постійно надсилав ОСОБА_1 повідомлення, переконував її, що ніякої заборони в нього для комунікації з нею немає, писав багато різної інформації зі звинуваченнями, образами та погрозами, в результаті чого вона почала сумніватися в своїй безпеці, безпеці дитини, боялася, що в неї він відбере дитину без її згоди. Колишній співмешканець дзвонив і писав спільним знайомим, завдавав їм клопоту і вони почали обмежувати спілкування з нею. За результатами діагностики у заявниці виявлено ознаки соматизації, когнітивні проблеми, ознаки деморалізації та тривожності, ознаки тяжкої депресії та помірний рівень тривожності.

На момент розгляду справи строк дії обмежувального припису, в тому числі продовжуваного, вичерпав свою дію.

Сектором дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001019 від 08.10.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України; підставою внесення зазначених відомостей до ЄРДР стало те, що «08.10.2024 року в чергову частину Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що просить прийняти міри до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який всупереч рішення Ужгородського міськрайонного суду справа №308/9902/24 порушує обмежувальний припис».

Вивчивши та дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява до задоволення не підлягає, виходячи з наступного .

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24, пункту 7 частини першої статті 1 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

За заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу (статті 350-7 ЦПК України).

Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має оцінити всі обставини та докази по справі, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд повинен встановити форму домашнього насильства, якому піддавався потерпілий, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі №756/2072/18, від 09.12.2019 року по справі №756/11732/18, від 24.09.2020 року по справі №752/7631/19.

У постанові від 21.12.2022 року у справі №464/2376/22 Верховний Суд звертає увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.

В даній справі встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує судовий спір про визнання батьківства стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що само по собі свідчить про конфліктну ситуацію між заявником та заінтересованою особою.

У поданій до суду заяві про видачу обмежувального припису заявник посилалась на те, що ОСОБА_2 систематично переслідує, погрожує їй та залякує її, в жовтні 2024 порушив дію обмежувального припису, встановленого судом, про що внесено відомості до ЄРДР.

Вказані доводи, без надання суду відповідних доказів, не підтверджують факт вчинення заінтересованою особою щодо ОСОБА_1 домашнього насильства, з таких неможливо визначити ризики продовження чи повторного вчинення насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР за попередньою правовою кваліфікацію ст.390-1 КК України не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства; не є доказом вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Заявниця не надала суду будь-яких інших доказів на підтвердження факту домашнього насильства, які мали місце саме після видачі та продовження обмежувального припису, а тому відсутні й підстави застосування судом до ОСОБА_2 спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Отже, за відсутності доказів вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства колишнім співмешканцем по відношенню до заявниці, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, у суду відсутні правові підстави для видачі обмежувального припису.

Відповідно до ч.3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 265, 268, 293-294, 350-5, 350-6 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Івашко Ярослава Сергіївна, заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Заявниця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 28.01.2025 року.

Суддя Олена ГОЛЯНА