Провадження № 2/752/1934/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.01.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чекулаєва С.О.,

за участі секретаря - Пастух З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач або позикодавець) звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом також - відповідач або позичальник), в якому просив суд, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 16.09.2021 року в загальному розмірі 885 810,34 гривень, з яких:

-142 845,00 гривень основного боргу;

-52 576,62 гривень інфляційних втрат;

-11 160,74 гривень 3 % річних;

-679 227,98 гривень пені згідно умов договору позики.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Вимоги позивача обґрунтовуються тим, що між сторонами був укладений договір позики, проте відповідач взятих на себе зобов`язань з повернення позичених грошових коштів не виконав.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач своїм правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не надав.

Процесуальні дії у справі

30.07.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О.

31.07.2024 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.

03.08.2024 позивач подав до суду заяву про усунення недоліків та докази, що підтверджують сплату судового збору.

26.08.2024 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 27.09.2024.

27.09.2024 підготовче судове засідання у справі було відкладене до 30.10.2024 у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та відсутності підтвердження його належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

15.10.2024 до суду повернувся конверт із повісткою про виклик відповідача у судове засідання призначене 30.10.2024, ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви (з додатками) з проставленням у поштовому повідомленні відмітки про відсутність відповідача за адресою місця проживання чи перебування, що зареєстрована у встановленому законом порядку ( АДРЕСА_1 ).

30.10.2024 у підготовчому судовому засіданні були виконані завдання підготовчого провадження передбачені цивільним процесуальним законодавством для початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.12.2024.

28.11.2024 до суду повернувся конверт із повісткою про виклик відповідача у судове засідання призначене 17.12.2024 з проставленням у поштовому повідомленні відмітки про відсутність відповідача за адресою місця проживання чи перебування, що зареєстрована у встановленому законом порядку ( АДРЕСА_1 ).

17.12.2024 судове засідання було відкладене на 23.01.2025 у зв`язку з неявкою відповідача.

19.12.2024 суд розмістив оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про виклик відповідача в судове засідання, яке призначене на 23.01.2025. Відповідно до положень частини одинадцятої статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

23.01.2025 розглянувши справу у відкритому судовому засіданні за участі позивача, суд, 24.01.2025 проголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Фактичні обставини встановлені судом

16.09.2021 між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), як позикодавцем та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), як позичальником, був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яворською Н.В., зареєстровано в реєстрі за №928, згідно пункту 1 якого позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти в сумі 142 845,00 гривень, що за обумовленим сторонами курсом (1 долар США = 26,70 гривень), на день укладення цього договору еквівалентно 5 350 доларів США, без нарахування відсотків від суми позики.

Згідно пункту 2 договору позики від 16.09.2021 відповідач отримав у позику грошові кошти без нарахування відсотків та зобов`язався повернути позику до 16.10.2021.

У пункті 3 договору позики від 16.09.2021 сторони визначили, що своїм підписом на цьому договорі відповідач підтверджує факт отримання суми позики в розмірі 142 845,00 гривень.

Повернення позики повинно бути здійснено за адресою: АДРЕСА_2 шляхом передачі готівки від позичальника позикодавцю у термін зазначений у пункті 2 цього договору (тобто до 16.10.2021) або шляхом зарахування грошових коштів на банківський рахунок позикодавця (пункт 4 договору позики від 16.09.2021).

На підтвердження повернення суми позики або її частини, позикодавець або його представник за вимогою позичальника надає заяву про таке повернення, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально (пункт 6 договору позики від 16.09.2021).

Станом на дату розгляду, матеріали справи не містять заяви про повернення відповідачем позивачу позичених грошових коштів. Будь-які інші докази, які могли б свідчити про повне або часткове виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання за договором позики від 16.09.2021 у матеріалах справи відсутні.

Суд зазначає, що будь-яких інших укладених між сторонами правочинів, які б вносили зміни до договору позики від 16.09.2021 та встановлених на його підставі правовідносин позивача та відповідача в матеріалах справи не міститься та сторони про них суд не повідомляли.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У пункті 3 договору позики від 16.09.2021 сторони визначили, що позикодавець передає грошові кошти готівкою в сумі, зазначеній у пункті 1 договору (142 845,00 гривень), позичальнику в день підписання сторонами цього договору. Своїм підписом на договорі відповідач підтверджує факт отримання суми позики в розмірі 142 845,00 гривень.

Таким чином, підписавши договір позики від 16.09.2021, відповідач підтвердив факт отримання грошових коштів від позивача.

Відповідно до положень Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595) при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії.

Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншим документом, що посвідчує особу, передбаченим Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», національним паспортом іноземця або документом, що його замінює, посвідченням особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідченням, виданим за місцем роботи фізичної особи. Посвідчення водія, особи моряка, члена екіпажу, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час вчинення правочинів.

При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси також перевіряють дійсність документів за Єдиним державним демографічним реєстром, якщо документи були оформлені із застосуванням засобів цього реєстру.

Таким чином, оскільки договір позики від 16.09.2021 був посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Яворською Н.В., суд вважає встановленими ті обставини, що саме відповідач вчинив власноручний підпис на вказаному договорі та відповідно отримав у позику грошові кошти на умовах укладеного договору позики у розмірі 142 845,00 гривень.

Суд встановив, що договір позики від 16.09.2021 є безпроцентним та строковим, зокрема, відповідач був зобов`язаний повернути позичені грошові кошти у термін до 16.10.2021 шляхом передачі готівки позикодавцю за адресою: АДРЕСА_2 або шляхом зарахування грошових коштів на банківський рахунок позикодавця.

Підтвердженням належного виконання відповідачем, як позичальником свого зобов`язання з повернення суми позики або її частини є видана позикодавцем заява про повернення позики або відповідні банківські документи, що підтверджують внесення готівкових коштів на рахунок або перерахування коштів із рахунку позичальника на рахунок позикодавця.

Враховуючи положення укладеного договору позики щодо термінів повернення позики, строк виконання зобов`язання відповідача є таким що настав.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписом статті 610 та статті 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Оскільки матеріали справи не містять жодного доказу виконання відповідачем свого обов`язку перед позивачем щодо повернення позики, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 142 845,00 гривень боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 52 576,62 гривень інфляційних втрат; 11 160,74 гривень 3 % річних та 679 227,98 гривень пені суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 14-446цс18.

Окрім того, суд зазначає, що нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, є правомірним оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на дату укладення договору позики від 16.09.2021.

Відповідно до статей 627-629 та 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно пункту 8 договору позики від 16.09.2021 сторони узгодили, що при не поверненні чи не своєчасному поверненні суми позики, тобто у строк , визначений цим договором, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,5 відсотки від суми позики за кожний день прострочення сплати боргу.

Суд звертає увагу, що оскільки три проценти річних є самостійними компенсаційними, а не штрафними виплатами, тому можуть стягуватися поряд з пенею, яка є видом неустойки.

Позивач у позові надав розрахунок трьох процентів річних за період з 17.10.2021 по 24.05.2024 у розмірі 11 160,74 гривень, інфляційних втрат за період з листопада 2021 року по квітень 2024 року у розмірі 52 576,62 гривень та пені (0,5 % за кожний день від суми позики) за період з 17.10.2021 по 24.05.2024 у розмірі 679 227,98 гривень

Суд зазначає, що позивач має право на стягнення з відповідача грошових сум відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а також пені згідно умов укладеного договору позики, водночас суд вважає за неможливе здійснити стягнення за періоди вказані позивачам з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд зазначає, що дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, як перед юридичними, так і перед фізичними особами. Окрім того, дія розповсюджується як на відповідальність, визначену статтею 625 ЦК України, так і на інші види відповідальності, визначені відповідними договорами: штрафи, неустойку, пеню та інші платежі, сплата яких передбачена згідно укладеного договору.

Строк дії таких обмежень триває включно із 24.02.2022 і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Суд зазначає, що пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України має ретроспективну дію і поширюється також на кредитні договори і позики, які укладені до 17.03.2022 (Закон України № 2120 від 15.03.2022).

Таким чином, періодом за який можуть бути застосовані положення частини другої статті 625 ЦК України, а також нарахована та стягнута пеня за невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики від 16.09.2021 є період з 17.10.2021 по 23.02.2022.

Визначаючи інфляційні втрати позивача суд здійснив власний розрахунок за період з листопада 2021 року по лютий 2022 року: індекс інфляції за весь період = (100.8 : 100) x (100.6 : 100) x (101.3 : 100) x (101.6 : 100) = 1.043666. Інфляційне збільшення = 142845 x 1.043666 - 142845 = 6 237,51 гривень.

Розмір інфляційних втрат згідно статті 625 ЦК України, які підлягають до стягнення з відповідача за порушення зобов`язань за договором позики від 16.09.2021 становить - 6 237,51 гривень.

Визначаючи три проценти річних від простроченої суми згідно статті 625 ЦК України суд здійснив власний розрахунок за період з 17.10.2021 по 23.02.2022: кількість днів у періоді - 130; 142 845,00 x 3 % x 130 : 365 : 100 = 1 526,29 гривень.

Розмір трьох процентів річних згідно статті 625 ЦК України, які підлягають до стягнення з відповідача за порушення зобов`язань за договором позики від 16.09.2021 становить - 1 526,29 гривень.

Визначаючи розмір пені згідно пункту 8 договору позики від 16.09.2021 суд здійснив власний розрахунок за період з 17.10.2021 по 23.02.2022: кількість днів у періоді - 130; ставка пені: 0,5% в день; 142 845,00 x 0,50000% / 100% x 130 = 92 849,25 гривень

Розмір пені за несвоєчасне виконання зобов`язань згідно пункту 8 договору позики від 16.09.2021 становить - 92 849,25 гривень.

Таким чином до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають: 142 845,00 гривень основного боргу; 6 237,51 гривень інфляційних втрат; 1 526,29 гривень 3 % річних та 92 849,25 гривень пені згідно умов договору позики.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесені позивачем судові витрати документально підтверджено копією квитанції monobank АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № CHBX-XHTX-H94E-PBB5 від 05.08.2024 згідно якої позивач сплатив судовий збір у розмірі 8 858,10 гривень.

Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги у меншому розмірі (243 458,05 гривень) ніж було заявлено у позові (885 810,34 гривень), що становить 27,48% від заявлених вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі (27.48% від числа 8 858.1 гривень) - 2 434.21 гривень.

Керуючись статтями: 12, 13, 76, 77, 78, 81, 141, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму основного боргу за договором позики від 16.09.2021 у розмірі 142 845 (сто сорок дві тисячі вісімсот сорок п`ять) гривень 00 копійок, інфляційні втрати у розмірі 6 237 (шість тисяч двісті тридцять сім) гривень 51 копійку, 3 % річних у розмірі 1 526 (одна тисяча п`ятсот двадцять шість) гривень 29 копійок, пеню у розмірі 92 849 (дев`яносто дві тисячі вісімсот сорок дев`ять) гривень 25 копійок та судовий збір у розмірі 2 434 (дві тисячі чотириста тридцять чотири) гривні 21 копійку.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено 24.01.2025

Суддя: С.О. Чекулаєв