КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2485/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025року місто Київ

справа № 753/3068/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М., у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками, виділивши у її користування кімнати житловою площею 18,1 кв.м та 11,9 кв.м, а у користування ОСОБА_2 кімнату житловою площею 11,5 кв.м, усі підсобні приміщення квартири: кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню залишити у спільному користуванні співвласників.

В мотивування вимог посилалася на те, що їй належить 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , а відповідачу ОСОБА_2 1/3 частка у вказаній квартирі.

Вказувала, що загальна площа квартири становить 73,4 кв.м, яка складається з трьох житлових кімнат площею: 1-а кімната 18,1 кв.м, 2-а кімната - 11,9 кв.м, 3-я кімната 11,5 кв.м, кухня 8,6 кв.м, коридор 15,6 кв.м, ванна кімната 2,6 кв.м, вбиральня 1 кв.м, лоджія 4,1 кв.м.

Зазначала, що у вказаній квартирі зареєстровані: вона, відповідач ОСОБА_2 та його неповнолітні діти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилалася на те, що ані відповідач ОСОБА_2 , ані члени його сім`ї у спірній квартирі не проживають, оскільки ОСОБА_2 має інше житло.

Вважає, що вказані дії відповідача призвели до суттєвого збільшення витрат на утримання квартири та оплату житлово-комунальних послуг, які несе лише вона, тому має бути визначений порядок користування спірною квартирою, з урахуванням часток права власності.

Заочним рішеннямДарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що вона звернулась до суду із позовом про встановлення порядку користування спільною з відповідачем квартирою, оскільки останній відмовляється нести витрати на утримання житла, а вона не користується всією квартирою. В зв`язку з цим просила виділити у її користування кімнати площами 18,1 кв.м та 11,0 кв.м, а у користування відповідача кімнату площею 11,5 кв.м.

Вказувала, що відповідач запропонований нею порядок користування не визнав, жодних дій спрямованих на вирішення даного спору не вчинив, а тому за наслідком ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення спір між сторонами залишився неврегульованим, а висновок суду першої інстанції, що між сторонами відсутній предмет спору не відповідає обставинам справи.

Зазначала, що висновок суду першої інстанції, що запропонований позивачем порядок користування для відповідача та членів його сім'ї призведе до погіршення їх житлових умов суперечить попередньому висновку суду, що відповідач та члени його сім'ї не користуються спірним житлом та положенням ч.3 ст.358 ЦК України, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Посилалася на те, що суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами відсутній спір щодо користування спільною квартирою, мав відповідно до положень п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України закрити провадження у справі, а не ухвалювати рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що судом першої інстанції було ухвалено заочне рішення всупереч положень п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спір про порядок користування житлом відсутній, з огляду на проживання у квартирі лише одного із співвласниківта того, що визначення пропонованого порядку користування квартирою для відповідача та членій його сім'ї призведе до погіршення житлових умов.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин першої, другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №363/928/16, від 26 травня 2021 року у справі №750/11539/18, від 12 серпня 2021 року у справі №644/5579/19, від 08 вересня 2021 року у справі №761/44705/19, від 15 вересня 2021 року у справі №719/637/20.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 належить 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , а відповідачу ОСОБА_2 1/3 частка у вказаній квартирі, що підтверджується свідоцтвом про право власності та житло від 23 жовтня 2006 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09 квітня 2021 року.

Згідно даних технічного паспорту, вказана квартира складається з трьох кімнат: 1-а кімната 18,1 кв.м, 2-а кімната - 11,9 кв.м, 3-я кімната 11,5 кв.м, кухня 8,6 кв.м, коридор 15,6 кв.м, ванна кімната 2,6 кв.м, вбиральня 1 кв.м, лоджія 4,1 кв.м. Загальна площа квартирискладає 73,4 кв.м.

Кімнати площами 18,1 кв.м та 11,9 кв.м мають вихід на балкони.

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади м.Києва №104122645 від 19 грудня 2023 року у спірній квартирі зареєстровано 4 особи, а саме: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та його неповнолітні діти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, ідеальна частка кожного співвласника становить: 27,66 кв.м житлової площі - позивача та 13,83 кв.м житлової площі- відповідача.

Отже, предметом спору у даній справі є встановлення порядку користування квартирою між двома її співвласниками:позивачем, якій належить 2/3 частини квартири та відповідачем, який є власником 1/3 частини квартири.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначала, що ані відповідач ОСОБА_2 , ані члени його сім`ї у спірній квартирі не проживають, оскільки ОСОБА_2 має інше житло.Вважає, що вказані дії відповідача призвели до суттєвого збільшення витрат на утримання квартири та оплату житлово-комунальних послуг, які несе лише вона, тому має бути визначений порядок користування спірною квартирою, з урахуванням часток права власності.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що сторони досягли домовленості щодо порядку та способу спільного користування спірною квартирою, тож такий спір підлягає вирішенню саме судом.

Беручи до уваги технічні характеристики та планування квартири, колегія суддів вважає, що запропонований позивачем варіант користування спірною квартирою порушує принцип рівності часток, оскільки позивач просить виділити їй у користування дві кімнати, які мають найбільшу площу та виходи на балкони. При цьому, кімната, яку позивач просить виділити відповідачу має найменшу площу та не має виходу на балкон.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходячи з частки житлової площі, яка припадає на кожного співвласника в спірний квартирі, розташування кімнатта балконів, колегія суддіввважає, що найбільш оптимальним для сторін та наближеним до ідеальних часток є наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити ОСОБА_6 в користування житлову кімнату площею 18,1 кв.м та житлову кімнату площею 11,5 кв.м, а ОСОБА_7 в користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м. Допоміжні приміщення - кухню, площею 8,6 кв.м, ванну кімнату, площею 2,6 кв.м, вбиральню, площею 1,0 кв.м, коридор, площею 15,6 кв.м - залишити в спільному користуванні співвласників.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_8 .

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 3041,20 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення порядку користування квартирою- задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_9 і в користування житлову кімнату площею 18,1 кв.м та житлову кімнату площею 11,5 кв.м.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_10 у в користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м.

Допоміжні приміщення - кухню, площею 8,6 кв.м, ванну кімнату, площею 2,6 кв.м, вбиральню, площею 1,0 кв.м, коридор, площею 15,6 кв.м - залишити в спільному користуванні співвласників.

Стягнути з ОСОБА_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3041 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: