Справа № 346/430/24
Провадження № 2/346/119/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю секретаря Насадик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Атаманюком Володимиром Михайловичем, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що батьком позивача був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а матір`ю - ОСОБА_6 .

Бабою позивача по материнській лінії була ОСОБА_7 , яка проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав вказаній особі на праві власності.

ОСОБА_7 за життя склала заповіт, яким все своє майно в рівних частках заповіла позивачу та його брату, яким є відповідач ОСОБА_4 .

Позивач прийняв дану спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Відповідач ОСОБА_4 же спадщину не прийняв та подав до нотаріуса заяву про відмову від прийняття даної спадщини за заповітом.

Господарство за даною адресою відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була спадкодавець ОСОБА_7 . Станом на 01.07.1990 року в цьому господарстві було зареєстроване місце проживання ОСОБА_7 , ОСОБА_5 (батько позивача), позивач та відповідачі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вказані житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

З метою оформлення своїх прав на дане спадкове майно позивач звернувся до державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Мануляк І. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, цією нотаріусом відмовлено позивачу у видачі зазначеного свідоцтва, оскільки частки померлої голови колгоспного двору ОСОБА_7 та інших його членів у майні цього двору не виділені. У зв`язку із цим позивачу рекомендовано звернутися з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на зазначене нерухоме майно.

Тому представник позивача просить визнати за позивачем право власності на вказане нерухоме майно колишнього колгоспного двору в порядку спадкування за заповітом.

Позивач та його представник, адвокат Атаманюк В.М. в судове засідання не з`явились. У позовній заяві вказаний представник позивача зазначив клопотання про розгляд даної справи без участі позивача та його представника та про задоволення позовних вимог (а.с.2).

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, 28.03.2024 року до суду надійшли їх письмові заяви про визнання позову та про розгляд даної справи без їх участі (а.с.52, 55, 59).

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін (їх представників) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до даних свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 (актовий запис № 1), серії НОМЕР_2 (актовий запис №24) та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (актовий запис № 5) батьками позивача та відповідача ОСОБА_3 вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Батьки позивача перебували у шлюбі (а. с. 13, 15, 16).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (актовий запис №11) матір`ю ОСОБА_2 вказано ОСОБА_7 (а. с. 14).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (актовий запис № 13) ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 17).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 (актовий запис № 57) ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 18).

Згідно з даними свідоцтва (без номеру) на право особистої власності на жилий будинок від 03.01.1991 року, записаного за реєстровим № 194 та виданого на підставі рішення виконавчого комітету Коломийської районної Ради народних депутатів № 268 від 12.12.1990 року та виписки з реєстру прав власності на нерухоме майно, наданою Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 07.08.2007 року № 15497357, колгоспному двору, головою якого вказана ОСОБА_7 , належав житловий будинок (без номеру) в АДРЕСА_1 (а.с.19, 20).

Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів № 74435 від 28.10.2022 року та копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленими вказаним комунальним підприємством 28.10.2022 року (інвентаризаційна справа № 260), право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_7 як за головою колгоспного двору. Дане майно складається із: житлового будинку «А», загальною площею 54, 7 кв. м. та житловою площею 20, 0 кв. м.; сараю «В», стайні «Г», стодоли «Д», навісу «Ж», вбиральні «Е», криниці «№1», огорожі «№2» (а. с. 22, 25-32).

Згідно даними довідки № 92, виданої Вокресинцівським старостинським округом Коломийської міської ради Івано-Франківської області 23.08.2023 року, померлій ОСОБА_7 за життя належав вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, площею 0, 0834 га., також земельна ділянка площею 0, 5211 га., призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Воскресинці, Коломийського району Івано-Франківської області.

Судом встановлено, що зазначений спадковий будинок відносився до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була ОСОБА_7 . Членами цього двору були ОСОБА_2 (дочка голови двору); ОСОБА_5 (зять голови двору), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; онуки голови двору: відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивач. Місце проживання даних осіб станом на 01.07.1990 року та на день смерті ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) було зареєстроване у вказаному господарстві. Заповіт від імені ОСОБА_7 посвідчено виконавчим комітетом Воскресинцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області 04.06.1998 року та зареєстровано в реєстрі за № 23. Даний заповіт не змінювався і не скасовувався (а.с.33).

Згідно із даним заповітом ОСОБА_7 заповіла вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, речі домашнього вжитку та побуту, приватизовану земельну ділянку в розмірі 0, 6045 га. , та все, що належало їй на день смерті, ОСОБА_4 (відповідачу) та ОСОБА_1 (позивачу (а. с. 23)).

Судом також встановлено, що з метою оформлення прав на спадщину за законом позивач звернувся з відповідною заявою до вищевказаної державного нотаріуса, яка рекомендувала йому звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки частка спадкодавця ОСОБА_7 як голови колгоспного двору та частки інших членів даного двору у його майні не виділено, про що 13.06.2023 року вказаною нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.24).

Згідно з даними спадкової справи №74/2024, заведеної після смерті ОСОБА_7 , відповідач ОСОБА_4 подав до вказаної нотаріуса заяву, в якій вказав, що спадщину за заповітом, відкриту після смерті ОСОБА_7 , у встановлені законом терміни він не прийняв, за продовженням цього терміну до суду звертатися не буде і не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на ім`я позивача (а. с. 77).

Таким чином, судом встановлено, що лише позивач як єдиний спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину, звернувся 23.02.2004 року із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане будинковолодіння (а. с. 71).

Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Судом встановлено, що позивач як син померлої голови колгоспного двору прийняв спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном та продовжуючи там проживати.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1268 чинного ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 392 чинного ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в підпунктах «а», «б» п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. №20, положення статей 17,18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення вдію цього Закону (з 15.04.1991 року). Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в порядку спадкування за позивачем як за єдиними спадкоємцем за заповітом права власності на вказане нерухоме майно колишнього колгоспного двору.

На підставі наведеного, статей 392, 1261, 1296 ЦК України, статей 206, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , жителя АДРЕСА_1 , право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається із: житлового будинку «А», загальною площею 54, 7 кв. м. та житловою площею 20, 0 кв. м.; сараю «В», стайні «Г», стодоли «Д», навісу «Ж», вбиральні «Е», криниці «№1», огорожі «№2» та розташоване адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Калинюк О. П.