Провадження №: 6/755/83/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

за участю секретаря Зілінської М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

29 жовтня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 через представника - адвоката Чередниченка Д.О. подав до Дніпровського районного суду міста Києва заяву про визнання судового наказу №755/17910/24 від 29 жовтня 2024 року таким, що не підлягає виконанню. Заява обґрунтована тим, що стягувач ввела суд в оману щодо дійсних обставин справи, оскільки не повідомила, що 22.02.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір про місце проживання дитини, про умови здійснення права на особисте виховання дитини, хто буде проживати окремо, про сплату аліментів на дитину, яким визначено, що дитина буде проживати як у матері, так і у батька. Окрім цього, умовами договору сторони узгодили, що ОСОБА_1 сплачуватиме ОСОБА_2 на утримання дитини 1/4 усіх доходів, отриманих у відповідному місяці, але не більше 50 000,00 грн. Винесення судового наказу не припиняє умови укладеного між сторонами договору, договір не визнано недійсним та не розірвано, дія договору продовжується, отже і стягувач, в разі несплати боржником аліментів терміном більше одного місяця, не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментним платежам. Тому фактично існує два зобов`язання по сплаті аліментів на одну і ту саму дитину, що є подвійним зобов`язанням. Крім того дитина тривалий час проживала як з матір`ю так і з батьком, згідно узгодженого в договорі графіку, батько забезпечував дитину всім необхідним, з 01.09.2024 дитина проживає лише з матерію, оскільки остання почала створювати перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини батьком. Також батько пропонував матері дитини внести зміни до договору, що було відхилено останньою. Крім того, заявник ніс додаткові витрати на дитину.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2024 року заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Заявник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Чередниченка Д.О. в судовому засіданні заяву підтримали, просили визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Заявник суду пояснив, що він ніколи не економив на утриманні дитини, наразі спілкується з донькою в школі, передає їй подарунки та одяг. Зазначив, що через невиконання ОСОБА_2 з 01.09.2024 умов договору, з цього часу дитина проживає з матір`ю, аліменти він не сплачує.

Представник заявника в судовому засіданні надав пояснення аналогічні доводам, наведеним у заяві про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, та наголошував на тому, що фактично має місце подвійне стягнення аліментів, оскільки ОСОБА_2 не позбавлена можливості звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису на договорі, а 18.11.2024 відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, її представник - адвокат Філоненко Я.В. подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без їх участі, також подала «відзив на позовну заяву», який прийнятий судом як заперечення на заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, в якому просила в задоволенні заяви відмовити. За наведеними доводами ОСОБА_1 не визнає обов`язку сплати аліментів, а нотаріуси відмовляються вчиняти виконавчий напис на договорі.

Вислухавши пояснення заявника та його представника, вивчивши доводи заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

22.02.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір про місце проживання дитини, про умови здійснення права на особисте виховання дитини, хто буде проживати окремо, про сплату аліментів на дитину, яким, серед іншого, визначено графік проживання дитини як з батьком так і з матір`ю.

В п. 31. договору сторони узгодили обов`язок батька щомісяця сплачувати на утримання дитини кошти в розмірі 1/4 частини від усіх доходів батька, отриманих у такому місяці, але не більше 50 000,00 грн за один календарний місяць.

14 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття.

До заяви було долучено: свідоцтво про народження дитини; платіжну інструкцію від 10.11.2023 про переказ ОСОБА_1. 4 400,00 грн; акт проживання дітей з ОСОБА_2 від 27.09.2024; довідку про навчання дитини в Гімназії №99 від 27.09.2024; копію паспорту ОСОБА_2 та витяг про реєстрацію місця проживання останньої.

29 жовтня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із виданим судовим наказом ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом пунктів 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно із статтею 172 ЦПК України у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, коли судовий наказ набирає законної сили у день його видачі.

Частиною восьмою статті 170 ЦПК України визначено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

В постанові Верховного суду від 26 квітня 2023 року у цивільній справі 562/304/22, зазначено, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами. При цьому, ЦПК України не передбачено можливість оскарження такого судового наказу в апеляційному порядку. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, серед іншого, ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, при розгляді справи, з метою належного виконання судом покладеного на нього цивільним процесуальним законодавством обов`язку щодо здійснення захисту порушеного права заявника, необхідним є врахування конкретних обставин справи щодо порушень прав сторін при видачі судового наказу та неможливості його оскарження в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Крім того, відповідно до статті 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно із статтею 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, слід зробити висновок, що закон передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Завершенням судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто, об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто, випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Слід зазначити, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто, таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотриманням якогось порядку, тобто, таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти та яка забезпечує умови їх проживання.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ОСОБА_2 довела наявність у себе такого права, надавши суду, серед іншого, копію свідоцтва про народження дитини та копію акту проживання дітей із заявником.

Боржником не заперечуються обставини щодо утримання заявником їх спільної доньки та проживання дитини виключно із заявником з 01 вересня 2024 року, однак вказується на наявність укладеного між батьками нотаріально посвідченого договору, яким визначено, серед іншого, обов`язок батька щомісяця сплачувати на утримання дитини кошти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу.

За змістом ст. 109 СК України у разі невиконання договору між подружжям про розмір аліментів на дитину, аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Отже подання такого договору для вчинення на ньому виконавчого напису є правом сторони договору, на користь якої обумовлено сплату аліментів на утримання дитини.

При цьому боржником не додані до заяви докази вчинення на договорі виконавчого напису, як і докази добровільного виконання ним цього договору станом на дату звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про видачу судового наказу, за якою стягуються аліменти на підставі виданого судового наказу з 14 жовтня 2024 року. ОСОБА_1 лише вказується на невиконання ОСОБА_2 умов договору щодо визначення графіку проживання дитини з батьком.

Отже, при видачі судового наказу судом було встановлено наявність обов`язку боржника по сплаті аліментів на утримання дитини та за матеріалами заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню такі обставини боржником не спростовані.

Слід звернути увагу і на те, що відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У даному випадку задоволення заяви ОСОБА_1 не забезпечує якнайкраще інтереси малолітньої дитини, на утримання якої за судовим наказом №755/17910/24 від 29 жовтня 2024 року стягуються аліменти.

Враховуючи наведене, суд не вбачає визначених статтею 432 ЦПК України підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки боржником не доведено, що судовий наказ було видано помилково або що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На підставі викладеного та керуючись статтями 76-81, 160, 161, 173, 258-261, 268, 352-354, 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 28 січня 2025 року.

Суддя: