печерський районний суд міста києва
Справа № 465/6599/18-ц
пр. № 2-7/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року суддя Печерського районного суду м. Києва Литвинова І. В., перевіривши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2., Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

10 жовтня 2019 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова у порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі.

21 листопада 2019 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова замінено відповідача у цивільній справі з Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 на Міністерство юстиції України.

27 травня 2022 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова цивільну справу за позовом передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, у зв`язку із зміною відповідача у справі.

18 червня 2024 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова /т. ІІІ а. с. 111-112/.

04 грудня 2024 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу суду першої інстанції від 18 червня 2024 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Печерського районного суду м. Києва /т. ІІІ а. с. 238-243/.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17 січня 2025 року, матеріали справи 20 січня 2025 року передано судді Литвиновій І. В.

Суддя вважає, що конфлікт інтересів відсутній, вказані факти не впливають на її об`єктивність та неупередженість при розгляді справ, водночас у стороннього спостерігача можуть виникнути сумніви в її неупередженості.

Дані обставини можуть викликати сумніви у неупередженості судді, оскільки вже висловлено правову позицію щодо територіальної підсудності справи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Як визначено положеннями частини першої-третьої ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Європейський суд з прав людини у рішеннях зазначає, що найголовнішою є існування довіри, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, пункт 46).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п. 1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Відповідно до практики ЄСПЛ при розгляді справи має забезпечуватися суб`єктивний критерій неупередженості (безсторонності) суду. У сторони мають бути відсутні будь-які побоювання у безсторонності суду. Кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі.

Відтак вважаю за необхідне заявити самовідвід.

Керуючись ст.ст. 1-19, 36-40, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заявити самовідвід від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяІ. В. Литвинова