ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/195/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №2-976-08 Категорія: на ухвалу Піньковський Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Карпенко О.В.,

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Загородній Євгеній Олегович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Загороднього Євгенія Олеговича на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2024 року (у складі судді Піньковського Р.В.) в справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В квітні 2023 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з майна та заборони його відчуження, накладених постановою про арешт майна боржника № 31479396 від 27.02.2012; скасувати арешт з майна та заборону його відчуження, накладені постановою про арешт майна боржника № 31479396 від 27.02.2012; визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з майна та заборони його відчуження, накладених постановою про арешт майна боржника № 37542125 від 03.06.2013; скасувати арешт з майна та заборону його відчуження, накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 37542125 від 03.06.2013.

В обґрунтування скарги зазначив, що 25 квітня 2008 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області ухвалив заочне рішення, яким задовольнив позов Акціонерного Банку «БрокбізнесБанк», правонаступником якого було ПАТ «БрокбізнесБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнув на користь позивача заборгованість у сумі 679980 доларів США 26 центів, еквівалент у гривнях 3433900, 31 грн, за кредитним договором № 235-05ф від 12.09.2005, а також судовий збір в розмірі 1700 гривень, витрати на ІТЗ в сумі 30 грн.

27.03.2023 року скаржник звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з клопотанням про зняття арешту, в якому просив:

1. Повідомити про стан виконавчого провадження, в рамках якого 01.03.2012 о 11:01:46 реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (04050, м. Київ. вул. Мельникова, 81 літ. А) було зареєстровано обтяження № 12228640 - арешт (підстава для накладення арешту: постанова про арешт майна боржника № 31479396 від 27.02.2012, прийнята головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Ахмад Наталією Іванівною);

2. У випадку закінчення виконавчого провадження - надати копію постанови про закінчення виконавчого провадження;

3. Зняти арешт з майна, накладений 01.03.2012 о 11:01:46 реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (04050, м. Київ. вул. Мельникова, 81 літ. А) № 12228640 (підстава накладення арешту: постанова про арешт майна боржника № 31479396 від 27.02.2012, прийнята головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у київській області Ахмад Наталією Іванівною);

4. Про результати розгляду клопотання повідомити ОСОБА_1 шляхом направлення відповіді на поштову адресу: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, 16, оф. 2 або ж на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також 27.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з клопотанням про зняття арешту, в якому просив:

1. Повідомити про стан виконавчого провадження, в рамках якого 06.06.2013 о 15:01:09 реєстратором Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Метейко Іваном Миколайовичем було зареєстровано обтяження № 1207307 - арешт (підстава для накладення арешту: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 37542125 від 03.06.2013, прийнята Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області);

2. У випадку закінчення виконавчого провадження - надати копію постанови про закінчення виконавчого провадження;

3. Зняти арешт з майна, накладений 06.06.2013 о 15:01:09 реєстратором Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Метейко Іваном Миколайовичем № 1207307 (підстава для накладення арешту: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 37542125 від 03.06.2013, прийнята Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області);

4. Про результати розгляду клопотання повідомити ОСОБА_1 шляхом направлення відповіді на поштову адресу: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, 16, оф. 2 або ж на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.04.2023 на адресу ОСОБА_1 надійшла відповідь про те, що Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було розглянуто скаргу від 27.03.2023, а також клопотання від 20.07.2022, 02.11.2022 та 27.03.2023 та повідомлено, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження:

- № 31479396 з примусового виконання виконавчого листа № 2-976/2008 виданого 24.10.2008 Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «БрокбізнесБанк» 679980 доларів США 26 центів, еквівалент в гривнях становить 3433900, 31 грн заборгованості, судовий збір в сумі 1700 грн та витрати на ІТЗ в сумі 30 грн. 27.02.2012 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. 23.05.2012 керуючись пунктом 2 частини 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяла на день прийняття рішення) (відсутність у боржника майна) державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

- № 37542125 з примусового виконання виконавчого листа № 2-976/2008 виданого 24.10.2008 Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «БрокбізнесБанк» 679980 доларів США 26 центів, еквівалент в гривнях становить 3433900, 31 грн заборгованості, судовий збір в сумі 1700 грн та витрати на ІТЗ в сумі 30 грн. 03.06.2013 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 08.05.2015 керуючись п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий документ за належністю до іншого відділу ДВС.

Також у відповіді зазначено, що у зв`язку зі знищенням документообігу відділу за перебігом терміну зберігання відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» матеріали виконавчих проваджень № 31479396, № 37542125 знищено. Надати більш детальну інформацію та належним чином завірені копії постанов про закінчення виконавчих проваджень не є можливим.

Скаржник зазначив, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ПАТ «БрокбізнесБанк» ліквідовано без створення правонаступників. Підкреслює, що тривале існування накладеного на майно арешту без наявності виконавчого провадження та при ліквідації стягувача перешкоджає скаржнику розпоряджатися своїм майном. Наявні арешти всього майна порушують права та законні інтереси скаржника, оскільки унеможливлюють в нормальній мірі володіння, користування та розпорядження майном, що належить скаржнику.

На підставі викладено вище ОСОБА_1 просив суд задовольнити скаргу.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2024 року у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скаржником не надано доказів закінчення або завершення виконавчого провадження № 31479396 від 27.02.2012 та виконавчого провадження № 37542125 від 03.06.2013, боржником у якому є скаржник ОСОБА_1 , саме з таких підстав, визначених спеціальним законом, які б мали наслідком зняття державним виконавцем накладеного арешту на майно. Крім того, суд зазначив, що до повноважень державного виконавця не входить вирішення питання щодо припинення зобов`язання, за яким на примусовому виконанні перебуває відповідне судове рішення, зокрема через ліквідацію юридичної особи (боржника, кредитора), на що в даному випадку посилається скаржник, та вказана останнім обставина згідно положень Закону України «Про виконавче провадження» не може бути підставою для скасування державним виконавцем арешту майна, оскільки дані обставини мають бути предметом судового розгляду. Оскільки боржником ОСОБА_1 не виконано рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.04.2008, на підставі якого було видано виконавчі листи № 2-976/2008 від 24.10.2008, що перебували в провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області і під час вчинення дій спрямованих на примусове виконання рішення, державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, то суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були вчинені та прийняті відповідно до закону, в межах повноважень та при наявності законних підстав, а тому відмовив в задоволені скарги ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, боржник ОСОБА_1 через свого представника адвоката Загороднього Є.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.10.2024 скасувати та ухвалити нову, яким скаргу задовольнити повністю.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи скаржника, а саме не звернув уваги на те, що ПАТ «БрокбізнесБанк» ліквідовано без створення правонаступника. Також не взяв до уваги, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.12.2018 у справі № 760/20858/16-ц позов ОСОБА_1 до ПАТ «БрокбізнесБанк» про визнання договорів недійсними було задоволено повністю та визнано недійсним кредитний договір № 235-05ф, укладений 01.09.2005 між ОСОБА_1 та АТ «БрокбізнесБанк», правонаступником якого є ПАТ «БрокбізнесБанк» та договір застави № Т 153, укладений 12.09.2005 між ОСОБА_1 та АТ «БрокбізнесБанк», правонаступником якого є ПАТ «БрокбізнесБанк».

Таким чином, оскільки виконавче провадження закінчено, стягувача ліквідовано, правонаступник відсутній, договори, які є основою для стягнення коштів, визнані недійсними, скаржник вважає, що є всі підстави для скасування арештів. Крім того, представник ОСОБА_1 адвокат Загородній Є.О. в апеляційній скарзі зазначив, що виконавчий документ повернутий стягувачу, повторно на примусове виконання не надходив, при цьому при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу накладені раніше арешти не знято, оскільки існування даних арештів до цього часу без наявності виконавчих проваджень порушують права заявника як власника майна, то скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, представника скаржника, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2008 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь АБ «БрокбізнесБанк» 679980 доларів США 26 центів, еквівалент в гривнях становить 3433900, 31 грн заборгованості, судовий збір в сумі 1700 грн та витрати на ІТЗ в сумі 30 грн.

Відповідно до інформаційної довідки № 2 від 05.04.2023 отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта:

- наявне обтяження за № 1207307 у вигляді арешту нерухомого майна, зареєстроване 06.06.2013 на підставі постанови № 37542125 від 03.06.2013, виданої Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, об`єктом якого є майно/права ОСОБА_1 ;

- наявне обтяження за № 12228640 у вигляді арешту нерухомого майна, зареєстроване 01.03.2012 на підставі постанови № 31479396 від 27.02.2012, виданої головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Ахмад Наталією Іванівною, об`єктом якого є все майно ОСОБА_1 (а.с. 51-54).

Згідно з листа № Ч-886-23 від 04.04.2023 відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області надано відповідь ОСОБА_1 , з якої вбачається, що дійсно на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження:

- № 31479396 з примусового виконання виконавчого листа № 2-976/2008 виданого 24.10.2008 Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «БрокбізнесБанк» 679980, 26 доларів США, еквівалент в гривнях становить 3433900, 31 грн заборгованості, судовий збір в сумі 1700 грн та витрати на ІТЗ в сумі 30 грн.

27.02.2012 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

23.05.2012 керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції, що діяла на день прийняття рішення) (відсутність у боржника майна) державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу;

- № 37542125 з примусового виконання виконавчого листа № 2-976/2008, виданого 24.10.2008 Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «БрокбізнесБанк» 679 980, 26 доларів США, еквівалент в гривнях становить 3433900, 31 грн заборгованості, судовий збір в сумі 1700 грн та витрати на ІТЗ в сумі 30 грн.

03.06.2013 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

08.05.2015 керуючись п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий документ за належністю до іншого відділу ДВС.

У зв`язку із знищенням документообігу відділу за перебігом терміну зберігання, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», матеріали виконавчих проваджень № 31479396, № 37542125 знищено. Надати більш детальну інформацію та належним чином завірені копії постанов про закінчення виконавчих проваджень, не є можливим.

Зазначений лист відділу ДВС містить роз`яснення, що відповідно до переліку передбаченому ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», де вказано підстави для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у відділу відсутні законні підстави для зняття арешту з майна боржника (а.с. 55-57).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження», іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 11 вказаного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави зняття арешту з майна, у якій, серед іншого, зазначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

На час відкриття виконавчих проваджень № 31479396, № 37542125 з виконання виконавчого листа за № 2-976/2008 діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року. Підставою для повернення державним виконавцем виконавчого листа у виконавчому провадженні № 31479396 стягувачу стало положення п. 2 ч. 1 ст. 47 вказаного вище Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до ч. 5 даної статті, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (річний строк для виконавчих листів). Даною статтею не передбачено, зняття арешту державним виконавцем при поверненні виконавчого листа стягувачу.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Враховуючи, що виконавчий документ у виконавчому провадженні № 31479396 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 р., що не є підставою для зняття арешту з майна боржника, тобто права боржника державним виконавцем у зазначеному виконавчому проваджені не порушені, а також аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 521/14329/20, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заявлених боржником вимог у цій справі.

Також ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та наслідки. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання.

В даному випадку, державний виконавець, яким 23.05.2012 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, не знявши при цьому, накладений в межах даного виконавчого провадження, арешт з майна, діяв в межах своїх повноважень, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», який не передбачав зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого листа стягувачу.

Отже, відмовляючи у знятті арешту, на підставі клопотання скаржника, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) діяв в межах своїх повноважень, у відповідності до вимог закону.

Щодо виконавчого провадження № 37542125, то як вбачається з листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № Ч-886-23 від 04.04.2023, державним виконавцем винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження та направлено виконавчий документ за належністю до іншого відділу ДВС.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" 3319-17 заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Крім того, відповідно до приписів ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені випадки зняття арешту з майна та згідно частин 1 та 2 зазначеної статі особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Аналогічні приписи щодо зняття арешту з майна встановлені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог закону, направлення відділом ДВС виконавчого документа за належністю до іншого відділу ДВС не передбачає скасування арешту майна державним виконавцем.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що стягувача ПАТ «БрокбізнесБанк» ліквідовано без створення правонаступника, а отже зобов`язання боржника перед стягувачем припиняється з підстав, передбачених ст. 609 ЦК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» до повноважень державного виконавця не входить вирішення питання щодо припинення зобов`язання, за яким на примусовому виконанні перебуває відповідне судове рішення, в тому числі і з підстав ліквідації юридичної особи стягувача.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів відхиляє даний довід, викладений в апеляційній скарзі.

Також представник скаржника адвокат Загородній Є.О. в апеляційній скарзі звертає увагу суду на рішення Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/20858/16-ц від 13.12.2018, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ «БрокбізнесБанк» про визнання договорів недійсними було задоволено повністю та визнано недійсним кредитний договір № 235-05ф, укладений 01.09.2005 між ОСОБА_1 та АТ «БрокбізнесБанк», правонаступником якого є ПАТ «БрокбізнесБанк» та договір застави № Т 153, укладений 12.09.2005 між ОСОБА_1 та АТ «БрокбізнесБанк», правонаступником якого є ПАТ «БрокбізнесБанк».

Однак, як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.04.2008, на підставі якого було видано виконавчий лист № 2-976/2008 та в подальшому відкрито виконавчі провадження № 31479396, № 37542125, розірвано інший договір, а саме, договір № 235-05ф від 12.09.2005 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «БрокбізнесБанк» заборгованість у сумі 679980 доларів США 26 центів, еквівалент у гривнях 3433900, 31 грн, за кредитним договором № 235-05ф від 12.09.2005.

Аналізуючи викладене вище, колегія суддів не бере до уваги твердження скаржника про те, що договори, які є основою для стягнення коштів, визнані недійсними.

Отже, посилання скаржника на протиправність бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію боржника, викладену в його скарзі.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі, або ж її зміни.

Керуючись ст. ст. 367- 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Загороднього Євгенія Олеговича залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови виготовлено 23 січня 2025 року.

Судді Ю.В. Сіренко

О.В. Карпенко

Т.Л. Фетісова