Справа № 635/8636/21
Провадження № 2/635/1564/2025
27 січня 2025 року смт Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі
головуючого судді Назаренко О.В.,
за участю секретаря судового засідання Літінської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , адреса об`єкта нерухомого майна відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 405898, сформованого 15.05.2019 Державним підприємство «СЕТАМ», її було визначено переможцем електронний торгів з продажу предмету іпотеки: трикімнатної квартири, загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належала на прав приватної власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 20.02.2008, Відділ приватизації КІ «Харківське районне бюро технічної інвентаризації». Право власності за попереднім власником бул зареєстроване 20.02.2008 Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічне інвентаризації», реєстраційний номер майна: 22201506, номер запису: 2157/3, в книзі: 15. На підставі зазначеного протоколу приватний виконавець Бабенко Д.А. видав акт про реалізацію предмета іпотеки від 27.05.2019, ВП № 57591334. Акт про реалізацію предмета іпотеки був підставою для видачі нотаріусом покупцю ОСОБА_1 свідоцтва придбання майна з прилюдних торгів відповідно до статті 47 Закону України «Про іпотеку». Позивач зазначає, що в подальшому вона звернулася до нотаріуса, який видав свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру № 2080 від 28.05.2019. Таким чином, вона набула право власності на вищезазначене житло. В органі реєстрації місця проживання адреса даної квартири обліковується як АДРЕСА_2 . Позивач зазначає, що коли вона звернулася до органу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області з метою реєстрації свого місця проживання за адресою зазначеної квартири, її було інформовано, що за даною адресою зареєстровано ОСОБА_4 (колишній власник квартири) та члена його сім`ї - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заява як нового власника про зняття з реєстраційного обліку вищевказаних осіб квартири була задоволена частково. З реєстраційного обліку за даною адресою було знято лише колишнього власника - ОСОБА_4 , а у знятті з реєстраційного обліку члена його сім`ї - ОСОБА_2 було відмовлено в усному порядку і одночасно роз`яснено, що таке зняття можливе лише на підставі відповідного судового рішення, в зв`язку з чим вона і була вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2021 року провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 за N 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, територіальна підсудність справ Харківського районного суду Харківської області та визначена за Полтавським районним судом Полтавської області.
На підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2023 року дану справу передано до Харківського районного суду Харківської області для розгляду.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямприйнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 червня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням закрито. Призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилася, при зверненні до суду з позовом просила розглядати справу у її відсутність на підставі наявних матеріалів.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлялась належним чином про день, час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з неодноразовою неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом, посвідченим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П. відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 41 Закону України «Про іпотеку» та на підставі Акта про реалізацію предмету іпотеки, підписаного ОСОБА_5 , приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області 24.05.2019, реєстровий №2080.
За вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Витягом №1849 від 26.10.2021 Виконавчого комітету Височанської селищної ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб.
За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.
Положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України закріплено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Серед іншого, норми статей 15, 16, 386 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
Відповідачем не надано суду відомостей про існування домовленості щодо збереження за нею права користування належною позивачу квартирою, або укладення договору найму між сторонами, предметом якого є спірне домоволодіння.
За правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подання позовної заяви судовий збір в сумі 908 гривень.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , адреса об`єкта нерухомого майна відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав: АДРЕСА_2 .
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості, що не проголошуються:
позивач ОСОБА_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 ;
відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .
Суддя О.В. Назаренко