ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/7394/24
Провадження № 2/210/470/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику, в залі суду м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Крвиий Ріг» про стягнення недоплаченої грошової компенсації за відпустку при звільненні та середньої заробітної плати за час затримки грошової компенсації за відпустку, -

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2024 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Крвиий Ріг» про стягнення недоплаченої грошової компенсації за відпустку при звільненні та середньої заробітної плати за час затримки грошової компенсації за відпустку та просив суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену грошову компенсацію за відпустку при звільненні у сумі 34748,39 грн. та середню заробітну плату за час затримки грошової компенсації за відпустку за кожен день 589 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 20.06.2017 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, з 26.12.2017 року проходив військову службу. 30.09.2024 року позивач звільнено з підприємства відповідача за власним бажанням та надано довідку про нараховані суми при звільненні. Відповідно до вказаної довідки позивачу розраховано компенсацію за відпустку тривалістю 160 днів в сумі 23 475,22, яка в подальшому була збільшена до 59 491,11 грн. та виплачена на картковий рахунок позивача. Позивач посилаючись на вимоги закону та отримані відомості з виписки Пенсійного фонду України вважає, що відповідачем не вірно проведено розрахунок компенсації невикористаною відпустки, а саме для розрахунку взято не вірний щомісячний посадовий оклад, у зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 27 грудня 2023 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

22 січня 2025 року на адресу суду від представника відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» Яводчак О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву представник зазначив, що дійсно 30.09.2024 року позивач подав заяву про звільнення у внутрішню систему документообігу заява була внесена 30.09.2024 року об 11 год. 36 хв. На момент розрахунку в системі SAP HR було внесено оклад позивача без підвищення, а саме у розмірі 5600,00 грн. Враховуючи тривалу відсутність позивача у зв`язку з мобілізацією з грудня 2017 року, розрахунок компенсації днів за невикористану відпустку проводились із розрахунку окладу внесеного в систему на момент його проведення, підготовлено табуляграму та подані кошти в сумі 23 475,22 грн. для зарахування на рахунок позивача. 30.09.2024 року о 15 год. 14 хв. позивач прийшов до відділу обліку заробітної плати та повідомив, що у нього інший банківський рахунок та надіслав нові реквізити, але платіжні документи вже були сформовані та перебували на виконанні. Орієнтовно, 30.09.2024 року о 15 год. 21 хв. Було внесено зміни в систему щодо окладу позивача, після зміни окладу (в системі) був проведений перерахунок компенсації днів за невикористану відпустку, підготовлена нова табуляграма про остаточний розрахунок, яка була направлена робітнику листом із замовленням. 01.10.2024 року перераховані розрахункові позивачу були повернуті банком у зв`язку із закриттям рахунку, однак, у відповідача 01.10.2024 року був встановлений вихідний день, наступного робочого дня, а саме 02.10.2024 року вся сума що належала до виплати була перерахована позивачу на вказаний ним новий рахунок.

Також представник відповідача зазначив, що позивачем не вірно проведено розрахунок позовних вимог, оскільки він вказує посадовий оклад у розмірі 11740,00 грн., однак позивачу був встановлений оклад 11 270,00 грн., та визначає середньоденний заробіток шляхом ділення не на календарні дні за останні 12 місяців, а на кількість змін. Відповідно до проведеного представником відповідача розрахунку розмір недоплаченої грошової компенсації за невикористану відпустку на момент звільнення становить 59491,11 грн., з розрахунку 11 270,00 грн. * 12 (місяців) : 366 (календарних днів у розрахунковому періоді) = 135240:366=369,51*161 (кількість днів не використаної відпустки). У зв`язку з відсутність будь-яких порушень з боку відповідача під час нарахування компенсації за невикористану відпустку під час звільнення, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову.

22 січня 2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява в якому останній навів новий розрахунок позовних вимог, зокрема зазначив, що його середньоденна заробітна плата становить 407,74863, відповідно компенсації за відпустку становить 407,74863*161=65647,52945, враховуючи, що відповідачем виплачено 59 491,11 грн., розмір недоплаченої компенсації становить 6156,42 грн.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про відпустки», державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЗУ «Про відпустки» право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно табуляграми від 30.09.2023 року 11:50:32 год. ОСОБА_1 нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі 29561,21 грн.

Відповідно до пояснень представника відповідача наданих у відзиві, підприємством було помилково нарахований розмір компенсації за невикористану відпустку, через зазначення у внутрішній системі документообігу підприємства окладу позивача у розмірі 5600,00 грн., замість вірного розмірі 11 270,00 грн.

У подальшому цього ж дня, 30.09.2024 року о 15:22:50 відповідно до табуляграми підприємством було проведено перерахунок компенсації невикористаної відпустки позивачу у розмірі 59 491,11 грн.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100 (далі по тексту - Порядок).

Згідно абз. 1, 4 ч. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

При цьому, за змістом абз. 2 ч. 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Відповідно п.5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньо годинна) заробітна плата працівника, яка згідно п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Відтак, зважаючи на те, що позивач пропрацювала на товаристві більше 12 місяців, обрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється на підставі абз. 1, 4 ч. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до наданих відомостей позивачем з особистого кабінету на вебпорталі електронних послуг в Пенсійному фонді України, за останні 12 місяців які передували звільненню, а саме за липень 2022 року 12 441,20 грн., за серпень 2022 року -12441,20 грн., за вересень 2022 року 11 786,40, за жовтень 2022 року 17 868,25 грн., за період з листопада 2022 року по червень 2023 року заробітна плата нарахована позову ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» становить 11786,40 грн. щомісячно, за липень 2023 року 7857,60 грн., що разом становить 156 685,85 грн. / 366 днів = 428,10 грн.

Відповідно до табуляграми та відомостей зазначених позивачем у позовній заяві, кількість днів не використаної відпустки становить 161 день.

Розмір компенсації за відпустку при звільненні становить 428,10 грн. * 161 = 68 924,65 грн.

Відповідачем було сплачено на рахунок позивача компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 59 491,11 грн., що позивачем не заперечується, а тому розмір компенсації за невикористану відпустку, який підлягає стягненню з відповідача становить 9433,53 грн.

Надаючи оцінку зібраним доказам, враховуючи положення ЗУ «Про оплату праці», ЗУ «Про відпустки», КЗпП України, суд приходить до висновку, що відповідачем не проведено у повному обсязі компенсації за невикористані дні відпустки позивачу, у зв`язку з невірним зазначенням окладу який нарахований позивачу, в порушення вимог абз. 1, 4 ч. 2 розділу ІІ Порядку, тому в цій частині заявлені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку, за час затримки виплати компенсації за щорічну основну оплачувану відпустку, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, за правилами ст. 117 КЗпП України, середньомісячна заробітна плата стягується не більше як за шість місяців, зокрема і у ситуації, коли виплачена сума оскаржується.

Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 757/37241/20-ц.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Послідовною є практика Верховного Суду про наявність підстав при вирішенні спору про стягнення невиплаченої у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України, належної працівнику заробітної плати (її частини), одночасно вирішувати питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, вимоги щодо якого є похідними від вимог про стягнення невиплаченої (не своєчасно виплаченої) працівнику заробітної плати (її частини) при звільненні (постанови Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 620/2338/20; від 25.04.2023 у справі № 460/49364/22).

Враховуючи, що відповідач провів невчасно остаточний розрахунок з позивачем, суд приходить до висновку, що обґрунтованим є період затримки розрахунку із позивачем з 01.10.2023 по дату винесення рішення, а саме 27.01.2025 року.

Обчислення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, провадиться судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Згідно з п. 2 наведеного Порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 розд. IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Згідно з наявними матеріалами справи, розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 складає: 11 786, 40 ( в травні 2022 року) + 11 786,40 (в червні 2022 року)/ 61 (кількість днів в травні та червні) 386, 43 грн.

За період з 01.10.2023 по 27.01.2025, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні складає 88*386,43 = 34 005,84 грн.

Роботодавець не несе відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України у разі відсутності його вини, при цьому обов`язок доведення відсутності вини покладається на роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення (постанови Верховного Суду від 29 січня 2024 року по справі № 560/9586/22, від 22 лютого 2024 року по справі № 560/831/23).

Відповідно до ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (ч. 2 ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26.10.2022 у справі № 905/857/10 (провадження № 12-56гс21) зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні ст. 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч. 1 ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Статтею 10 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні».

Обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (ст. 82 ЦПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів.

Разом з тим, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України № 64/2002 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який згодом неодноразово продовжувався та триває на даний час.

При цьому, сам лише факт запровадження в Україні воєнного стану, обмежень воєнного часу не звільняє роботодавця від відповідальності за невиконання своїх трудових зобов`язань перед працівником.

Відповідач, юридична особа ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» зареєстроване за адресою: м. Кривий Ріг, вул.. Криворіжсталі, 1, тобто поза межами території ведення бойових дій та не в зоні тимчасової окупації.

Виходячи з того, що роботодавець не виплатив належні при звільнені позивачу суми та не надав належних доказів, що зазначені ним обставини стали перешкодою для своєчасного розрахунку з ним, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 117 КЗпП України він повинен компенсувати позивачу розмір середнього заробітку за час затримки виплати належних йому сум.

Разом з тим вирішуючи питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує наступне.

Питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, у редакції чинній до 19.07.2022, неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду, зокрема і у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зменшення судом розміру означеного середнього заробітку, передбаченого ст. 117 КЗпП України, має залежати від розміру недоплаченої суми, належної працівникові при звільненні.

На підтримку наведеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду, 30.11.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 480/3105/19. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Вказані висновки неодноразово були підтримані Верховним Судом, зокрема і у постановах від 09.03.2023 у справі № 520/899/21, від 05.04.2023 у справі № 560/13719/21, від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22.

При цьому, у постанові від 20.06.2024 у справі № 120/10686/22 Верховний Суд зауважив, що фактично зміст ч. 1 ст. 117 КЗпП України із набранням чинності ЗУ № 2352-IX не змінився, а лише доповнився формулюванням «але не більше як за шість місяців». Отже, обмеживши з 19.07.2022 шестимісячним строком час, за який роботодавець має виплатити працівникові середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, законодавець як і в попередній редакції норми ч. 1 ст. 117 КЗпП України, не передбачав можливості зменшення його розміру. Протилежний підхід був сформований правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду з урахуванням її висновків про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності. У згаданих рішеннях суду касаційної інстанції критерій періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості був лише одним з принаймні чотирьох інших. Разом з тим, такі критерії як: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум; причини тривалості невиплати заборгованості, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні фактично не скасовані та/або змінені, починаючи з 19.07.2022. Крім того, чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19.

Наведена правова позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 20 червня 2024 року у справі № 120/10686/22, від 26 червня 2024 року у справі № 520/9192/22, від 29 серпня 2024 року справа № 200/3662/23.

Отже Верховний Суд у вказаних справах дійшов до висновку, що варто застосовувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні в за період починаючи з 19.07.2022.

Як було вже встановлено судом, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні складає 34 005,84 грн.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, враховуючи співмірність розміру майнових втрат пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні та заявленої позивачем до стягнення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, періоду затримання (період до звернення позивача до суду після звільнення), введення вУкраїні дії воєнного стану, суд дійшов висновку, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10000 грн.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з позовом вказаної категорії, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі судового збору за подачу позову у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 257, 259, 263, 264, 273 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ЗУ «Про відпустку», ЗУ «Про охорону парці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100 , суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Крвиий Ріг» про стягнення недоплаченої грошової компенсації за відпустку при звільненні та середньої заробітної плати за час затримки грошової компенсації за відпустку задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 недоплачену грошову компенсацію за відпустку при звільненні у сумі 9433,53 грн. (дев`ять тисяч чотириста тридцять три гривні 53 копійки)

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , середню заробітну плату за час затримки грошової компенсації за відпустку у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», на користь держави судовий збір за звернення до суду з вказаним позовом, у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н. Ю. Вікторович