Справа № 196/764/24
№ провадження 2/196/36/2025
20 січня 2025 року с-ще Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді:? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? Костюкова Д.Г.,
за участю секретаря судового засідання: Дорошенко В.В.,
? ? ? ? відповідачки:? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? Чехлатої О.В.,
? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? представника відповідачки:? ? ? ?адвоката Тараненка П.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження в залі суду в с-щі Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (квартири),-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (квартири).
В обґрунтування позову посилається на те, що він з відповідачкою ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.12.2003 року по 21.09.2021 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 19.12.2003р.
21.09.2021 року шлюб з відповідачкою було розірвано, про що складено відповідний актовий запис №27 від 21.09.2021, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Царичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану уДніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 21.09.2021.
У період перебування в шлюбі вони з відповідачкою придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу від 19.01.2004 року (серія ВВВ №159334), посвідченого приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мазай І.П. Даний договір купівлі-продажу був зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №4239845 від 19.01.2004р. Власником квартири є ОСОБА_2 .
Купівля-продаж квартири за домовленістю сторін вчинялась за 6 867,00 грн., що підтверджується п.п.4,5 Договору купівлі-продажу квартири від 19.01.2004р. На даний час оціночна вартість квартири становить 937 708,97 грн., що підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 04.06.2024.
Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу, квартира має наступні характеристики: в літ. А-2 крупнопанельна квартира АДРЕСА_2 , яка складається: 11-1 коридор, площею 8,7 кв.м, 11-2 ванна площею 2,4 кв.м, 11-3 кухня площею 7,0 кв.м, 11-4 кімната площею 13,7 кв.м, 11-5 кімната площею 9,6 кв.м, житлова площа - 23,3 кв.м, загальна площа - 41,4 кв.м. Дані характеристики також підтверджуються технічним паспортом на квартиру від 28.11.2003р., виданий ОКП "Царичанське бюро технічної інвентаризації".
Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема даної квартири.
Оскільки, майно було придбане ним та відповідачкою в період шлюбу, то воно належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому він має намір поділити дане нерухоме майно, шляхом визнання за ним 1/2 частки квартири в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Враховуючи викладені обставини та посилаючись на вимоги ст.ст.60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.372 ЦК України, прохає визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2024р.? ? відкрито провадження по вказаній справі в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання (а.с.20).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07.08.2024р. у прийнятті зустрічного позову відповідачки ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (гаража) відмовлено (а.с.42, 43).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2024р. у задоволенні клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Тараненка Павла Павловича про зупинення про вадження у справі відмовлено, закрито підготовче провадження по вказаній справі, справу призначено до розгляду по суті (а.с.79-81).
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі тапрохав їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснивши, що виділ 1/2 частини квартири є не можливим, вона згодна сплатити позивачу вартість 1/2 частини квартири та відмовитися від позову про поділ гаражу, грошових коштів на депозитний рахунок не вносила.
Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Тараненко П.П. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що сторони у даній справі не знаходять згоди щодо поділу квартири. При цьому, в даному випадку визнати право власності за позивачем на 1/2 частини квартири та виділити вказану частину в натурі є неможливим, а тому відповідачка згодна сплатити позивачу грошові кошти за 1/2 частини квартири і саме такий спосіб поділу спільного майна буде ефективним та відповідатиме інтересам сторін.
Заслухавши відповідачку та її представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, судом встановлено, що позивач з відповідачкою з 19 грудня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 21.09.2021 Царичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), 21.09.2021р. шлюб між сторонами було розірвано, про що складено відповідний актовий запис №27 21.09.2021 (а.с.10).
За час спільного подружнього життя сторонами було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:? ? в літ. А-2 крупнопанельна квартира АДРЕСА_2 , яка складається: 11-1 коридор, площею 8,7 кв.м, 11-2 ванна площею 2,4 кв.м, 11-3 кухня площею 7,0 кв.м, 11-4 кімната площею 13,7 кв.м, 11-5 кімната площею 9,6 кв.м, житлова площа - 23,3 кв.м, загальна площа - 41,4 кв.м, яка на підставі договору купівлі-продажу серія ВВВ №159334 від 19.01.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мазай І.П., зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №4239845 від 19.01.2004р., зареєстрована за відповідачкою ОСОБА_2 (а.с.9, 11-12).
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.
Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі №6-37цс13 від 15.05.2013 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Отже, факт придбання вказаної квартири в період перебування сторін у шлюбі не оспорюється відповідачем, тому суд вважає, що спірна квартира відповідно до ст. 60 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу.
Також, між сторонами не досягнуто домовленості щодо поділу спільного майна.
Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено.
Разом з тим, з клопотаннями про призначення судової експертизи сторони не звертались, вимог про виділ частини майна в натурі позивачем не заявлено, сторони визнали факт неподільності даного майна.
Також кошти на депозитний рахунок суду сторони не вносили, що виключає можливість вирішення питання про сплату грошової компенсації одному з співвласників.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).
Процесуальний закон не містить підстав не враховувати при розгляді спору про поділ спільного майна подружжя предмет, підстави позову, та власне позовні вимоги, які заявив позивач (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2024 року в справі № 362/1505/18 (провадження № 61-6304св23)).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що враховуючи рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірне майно, що визначено ч. 1 ст. 70 СК України, і відсутність домовленості між ними щодо визначення іншого розміру їхніх часток у праві власності на нього у разі поділу майна, відсутність доказів щодо можливості поділу майна в натурі, а також за відсутності умов, передбачених ч. ч. 4 та 5 ст. 71 СК України, суд здійснює поділ спірної квартири, визнавши за позивачем та відповідачем право на неї по 1/2 її ідеальної частки.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (квартири) є обґрунтованими, законними та доведеними належними доказами, а тому підлягають задоволенню.
Поміж тим, заяви відповідачки та її представника щодо визнання права власності відповідачки за всією квартирою в цілому, неможливості виділення позивачу 1/2 частини спірної квартири та згоди відповідачки сплатити позивачу грошову компенсацію за належну йому 1/2 частину квартири суд не бере до уваги, оскільки такі позовні вимоги в судовому засіданні не заявлялися та не були предметом розгляду в даній справі. Більш того, позивач наполягав на поділі квартири в рівних частинах, що свідчить про відсутність його згоди на отримання компенсації замість майна, а відповідачка вимоги ч.5 ст.71 СК України щодо внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду не виконала.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69-71 СК України, ст.ст. ст. 141-142, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (квартири) -задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право на 1/2 частину у праві спільної власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна подружжя.
Визнати за ОСОБА_2 право на 1/2 частину у праві спільної власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна подружжя.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір в розмірі 4 688,55 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 05.07.1996, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 24.01.2025 року.

Суддя: ? ? ? ? ? ? ? Д.Г. Костюков