Справа №303/9094/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді Курах Л.В.

секретар судового засідання Гейруш Л.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , інтереси якої представляє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивований тим, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 являється власником транспортного засобу «DAF FT XF», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно з постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.04.2024 року по справі № 303/3507/24, 17 квітня 2024 року о 07 годині 45 хвилин ОСОБА_3 на 774 км автодороги М-06, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в порушення вимог пункту 14. 6.а Правил дорожнього руху України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306), перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та скоїв зіткнення з транспортним засобом «КІА Соренто» реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в попутному напрямку, який у свою чергу по інерції здійснив зіткнення з припаркованим транспортним засобом «DAF FT XF» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідач визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, постанова набула законної сили 07.05.2024 року.

Згідно звіту №50.24 про оцінку розміру матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу (КТ3), встановлено, величина розміру матеріального збитку заподіяного власнику КТ3 DAF FT XF реєстраційний номер НОМЕР_5 складає 423 993, 50 грн. (чотириста двадцять три тисячі дев?ятсот дев?яносто три грн 50 копійок з урахуванням ПДВ 20%).

Полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №CA10218 встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована в ТДВ «СК «ГАРДІАН».

У зв`язку з чим позивач звернувся до страхової компанії з вимогою про виплату страхового відшкодування. 27.09.2024 року ОСОБА_2 було здійснено виплату ТДВ «СК «ГАРДІАН» в розмірі 159 950,00 гривень, однак відповідно до звіту про оцінку майна від 17 квітня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику КТ3 DAF FT XF, реєстраційний номер НОМЕР_5 становить 423 993,50 гривень. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути на її користь суму в розмірі 264 043,50 гривень як різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою відповідно до ст. 1194 ЦК України.

16.12.2024 року від представника відповідача надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки наданий до суду звіт №50.24 про оцінку розміру матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу (КТЗ), не є належним доказом розміру збитків. Зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Також просить врахувати те, що датою оцінки розміру матеріального збитку зазначено 17 квітня 2024 року, вказаний звіт втратив свою чинність 17 жовтня 2024 року.

13.01.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він просить поновити строк для подачі відповіді на відзив, оскільки відзив не відтворювався у кабінеті системи Електронного суду, просить долучити до матеріалів справи Звіт №50.24 про оцінку розміру матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобі (КТЗ) від 20.12.2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 ЦПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що відстежуючи трекінг відправлення відзиву станом на подання відповіді на відзив, відзив позивачу не вручено, про наявність відзиву стало відомо представнику позивача лише 13.01.2025 року, ОСОБА_2 не мала можливості підготувати відповідь відзив у встановлений строк, а тому клопотання про поновлення строку подання відповіді на відзив є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

21.01.2025 року від представника відповідача надійшли до суду заперечення, у яких зазначив, що поданий звіт порівняно із наявним у матеріалах судової справи відрізняється тільки датою його складання, а вся інша інформація така ж суперечлива.

Ухвалою судді від 20.11.2024 року постановлено позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, представник позивача ОСОБА_1. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення та доводи представника позивача, представника відповідача, проаналізувавши обставини справи та матеріали справи, суд приходить до висновку.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 17 квітня 2024 року о 07 годині 45 хвилин ОСОБА_3 на 774 км автодороги М-06, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в порушення вимог пункту 14. 6.а Правил дорожнього руху України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306), перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та скоїв зіткнення з транспортним засобом «КІА Соренто» реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в попутному напрямку, який у свою чергу по інерції здійснив зіткнення з припаркованим транспортним засобом «DAF FT XF» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно із постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 303/3507/24 від 25.04.2024 року відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, постанова набула законної сили 07.05.2024 року (а.с. 13-14).

Відповідно до звіту №50.24 про оцінку розміру матеріального збитку, заподіяного власнику КТ3 DAF FT XF реєстраційний номер НОМЕР_5 , внаслідок ДТП становить 423 993, 50 грн. (чотириста двадцять три тисячі дев?ятсот дев?яносто три грн 50 копійок з урахуванням ПДВ 20%). (а.с.122-163).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК «ГАРДІАН» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №CA10218 (а.с.57).

27.09.2024 року позивачу було здійснено виплату ТДВ «СК «ГАРДІАН» в розмірі 159 950,00 гривень (а.с.60).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до п.9.1 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За приписами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами абз.2 п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

У відповідності до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту.

Вартість матеріального збитку був визначений відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу марки КТ3 DAF FT XF реєстраційний номер НОМЕР_5 №50.24 від 20.12.2024 року, виконаного ФОП ОСОБА_6 , яка складає 423 993,50 гривень. Розмір страхового відшкодування в сумі 159 950,00 грн. виплачений позивачу згідно витягу про зарахування від 27.09.2024 року, ТДВ «СК «ГАРДІАН» перерахувало на рахунок ОСОБА_2 за пошкодження транспортного засобу DAF FT XF реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Отже, ОСОБА_3 , як особа, який винний у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. У таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач під час розгляду справи не надала належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення колісного транспортного засобу (КТ3) після ДТП.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, щодо зменшення вартості відновлювального ремонту на суму ПДВ (20%), оскільки документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту в матеріалах справи відсутнє.

Оскільки згідно звіту №50.24 про оцінку розміру матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу (КТ3), встановлено, величина розміру матеріального збитку у розмірі 423 993,50 грн. (чотириста двадцять три тисячі дев?ятсот дев?яносто три грн 50 копійок з урахуванням ПДВ 20%), за таких обставин, сума підлягає зменшенню на суму ПДВ - 20% від 423 993,50 грн., що складає 84 798,70 грн.

Щодо доводів сторони відповідача ОСОБА_5 на те, що звіт про оцінку втратив чинність, слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Чинним законодавством, зокрема Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом ФДМ України та МЮ України від 24.11.2003 №142/5/2092 (із змінами), не передбачено строку чинності здійсненої оцінки заподіяної внаслідок ДТП шкоди. Відтак, суд вважає, що закінчення терміну дії Звіту не впливає на визначений розмір заподіяної внаслідок ДТП шкоди та не свідчить, що визначений розмір шкоди не відповідає дійсності.

За таких обставин, судом відхиляються доводи сторони відповідача про недопустимість вказаного звіту як доказу по справі.

Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач не надав належних та допустимих доказів на визначеного розміру матеріального збитку, а отже не довів, що розмір матеріального збитку визначено неправильно.

Також, під час розгляду справи відповідач із клопотанням про проведення судової автотехнічної експертизи до суду не звертався.

Відтак, суд бере до уваги ту обставину, що відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів на спростування обставин, наведених позивачем не подано.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволення, оскільки розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача становить 179 244,80 із розрахунку 423 993,50 грн., враховуючи зменшення на суму ПДВ 20% - 84 798,70 грн. та виплаченого страхового відшкодування у розмірі 159 950,00 грн..

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 792,44 грн. (179 244,80 грн. х 2 640,43 грн. /264 043,50 грн.).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 141, 258-259, 264-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 22, 988, 1166, 1187-1188, 1194 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 179 244,80 (сто сімдесят дев`ять тисяч двісті сорок чотири гривні 80 копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , судові витрати в сумі 1 792,44 (одна тисяча сімсот дев`яносто дві гривні 44 копійки) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ).

Представник позивача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ).

Представник відповідача: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ).

Головуюча Л.В.Курах