Справа № 953/6027/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2025 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Бородіної Н.М.,
за участю секретаря Максимовської Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
Позивач, ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом, шляхом подання його через систему «Електронний суд» та уповноваженого представника адвоката Гофельд Г.С., до відповідача, ОСОБА_2 , яким просить розірвати шлюб з останнім, укладений шаріатським суддею в Бейруті 1086/2022, 01.06.2022, номер та дата виконання запису акта №2766 01 грудня 2022 року.
Відповідно до положень пункту 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі пункту 1 ч. 1 ст.274 ЦПК України підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась, її представник адвокат Гофельд Г.С. в позовній заяві просила провести розгляд справи за її з позивачем відсутності.
Відповідач до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини його неявки невідомі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
01 червня 2022 в м. Бейрут Ліванської Республіки укладено шлюб між громадянином ЛВН ОСОБА_2 та громадянкою України ОСОБА_4 , легалізований 28.09.2022 релігійним лідером шаріатським суддею в м. Бейрут Шейх Багіж Газзаві, запис акту №2766 від 01.12.2022 (копія свідоцтва про шлюб справжність перекладу тексту якого з французької та арабської мов на українську мову засвідчено нотаріальним присяжним перекладачем Вассім А. Даллул, який має ліцензію Міністерства Юстиції Ліванської Республіки на здійснення юридичного перекладу на підставі указу №1197 від 31.10.2003).
Вказане свідоцтво про шлюб, видане компетентним органом іноземної держави, суд визнає дійсним в Україні у зв`язку з наявністю легалізації.
Від шлюбу сторони дітей не мають.
Позивач та відповідач шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно положень ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
З огляду на зазначені вимоги Закону України «Про міжнародне приватне право», суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу, укладеного між сторонами, підлягають розгляду відповідно до вимог законодавства України.
За положеннями ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право України» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні.
Згідно з п. 8 розд. 2 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 року за № 719/4940, документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Порядок учинення консульської легалізації офіційних документів, складених за участю органів державної влади та органів місцевого самоврядування, або таких, що від них виходять, як на території України, так і за кордоном встановлено Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженою наказом Міністерства закордонних справ України від 04.06.2002 року №113, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 26.06.2002 року за № 535/6823 (далі - Інструкція).
За приписами Інструкції консульська легалізація офіційних документів - це процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів або засвідчення справжності підписів посадових осіб, уповноважених засвідчувати підписи на документах, а також дійсності відбитків штампів, печаток, якими скріплено документ. При цьому консул не несе відповідальності за зміст документа (п. 1.2 Інструкції).
Легалізація в установленому порядку документа надає йому право на існування в міжнародному обігу (п. 1.3 Інструкції).
Консульська легалізація здійснюється уповноваженим працівником Департаменту консульської служби МЗС України, Представництв МЗС на території України або консульською посадовою особою закордонної дипломатичної установи України (п. 2.2 Інструкції).
Під час приймання документів на легалізацію консульська посадова особа має пересвідчитись у тому, що документи за своїм змістом і порядком оформлення відповідають вимогам чинного законодавства України та міжнародним договорам (п. 4.10 Інструкції).
Закордонні дипломатичні установи України приймають на легалізацію офіційні документи, складені і засвідчені на території держави перебування або консульського округу органами державної влади, до компетенції яких входить проведення процедури консульської легалізації, для їх подальшого використання в Україні (п. 5.1 Інструкції).
Консульська посадова особа засвідчує офіційні документи лише після того, як пересвідчиться у їх відповідності міжнародним договорам України, чинному законодавству України і країни перебування (п. 5.4 Інструкції).
Легалізаційний напис здійснюється на всіх документах, як правило, на верхній частині відкидної сторінки, а на свідоцтвах про реєстрацію актів громадянського стану - на зворотному боці.
Посвідчувальні написи при легалізації документів можуть бути зроблені друкарським способом або спеціальним штампом. У кожному окремому випадку вид штампа обирається консульською посадовою особою. Обов`язковими елементами посвідчувального напису є підпис консульської посадової особи, відбиток гербової печатки даної установи, реєстраційний номер запису за журналом реєстрації учинюваних дій та дата здійснення легалізації (п. 6.3 Інструкції).
Згідно ст. 51 КУ шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Оскільки позивач не бажає зберегти шлюб, тобто на даний час відсутня вільна згода позивача на збереження шлюбу та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також враховуючи положення ст.51 Конституції України, яка є нормою прямої дії та ст. 112 СК України, суд вважає за необхідне розірвати між сторонами шлюб.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн.
Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 89, 258, 263, 264, 265, 268 ЦПК України , суд
Позовні вимоги ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу, - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладений 01 червня 2022 в м. Бейрут Ліванської Республіки, легалізований 28.09.2022 релігійним лідером шаріатським суддею в м. Бейрут Шейх Багіж Газзаві , запис акту №2766 від 01.12.2022.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Н.М. Бородіна