Справа № 162/667/24
Провадження № 2/162/15/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 січня 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Михалик Г.В.,

представника Камінь-Каширської міської ради Волинської області - Щерблюк Т.М. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Камінь-Каширська міська рада Волинської області про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

Від представника позивача - адвоката Михалик Г.В. 08.08.2024 року до суду надійшов вказаний позов.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10.05.1997 року, та змінила прізвище після реєстрації шлюбу на « ОСОБА_3 ». ОСОБА_5 є дочкою позивача. У шлюбі в ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народилося двоє дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З моменту народження сина ОСОБА_6 разом з дітьми постійно проживала в будинку по АДРЕСА_1 , хоча були зареєстровані у будинку позивача. Місце перебування відповідача вже на той час було невідоме. Він ніколи не цікавився життям своїх дітей, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися та приймати участь у їх вихованні, а також не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання дітей. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 15.07.2011 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 300 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 12.03.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було розірвано. Станом на 29.02.2024 року заборгованість по аліментах становила 125738,63 гривень, оскільки відповідач жодного платежу не здійснював. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла. На даний час дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_7 вже повнолітня та проживає за кордоном, а син ОСОБА_8 - неповнолітній. Відповідач не цікавиться життям сина, не піклується про нього, про його фізичний та духовний розвиток та взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по утриманню та вихованню сина. Навіть після смерті ОСОБА_6 відповідач не проявив жодних ознак батьківського піклування та турботи щодо своїх дітей, які втратили маму. Жодної матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надавав раніше та не надає на разі. Після смерті матері хлопчик почав проживати у сім`є свої бабусі - позивача, у її житловому будинку по АДРЕСА_2 . У житті ОСОБА_8 постійно виникає та виникатиме у подальшому необхідність вирішення питань, які стосуються його законних прав та інтересів, а позивач формально позбавлена права на їх вирішення. На підставі викладеного виникла потреба та є всі підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_8 , оскільки саме такий крайній захід сприятиме найкращому забезпеченню законних прав та інтересів дитини.

Ухвалою суду від 12.08.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Після усунення недоліків ухвалою суду від 20.08.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 04.11.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач та її представник, кожен зокрема, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник третьої особи не заперечила проти задоволення позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Поштові конверти із судовими повістками відповідачу поверталися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (не проживає), тому ОСОБА_2 було викликано в судове засідання в порядку ч.10 ст.187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду впродовж усього розгляду справи, не надходили.

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_8 суду пояснив, що тата майже не пам`ятає, бачив його востаннє, коли був ще маленький. Вже довгий час з татом не спілкуються.

Свідок ОСОБА_10 вказав, що після смерті сестри, діти проживали разом з ним та позивачем. Відповідач не цікавився життям дітей і не бачився з ними.

За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд дійшов такого висновку.

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21.05.2024 року судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 10.05.1997 року за актовим записом №3, ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_3 ».

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.06.1974 року позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 .

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.12.2010 року ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 15.07.2011 року по справі №2-188/11 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 300 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня позовної заяви, 15.06.2011 року, до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №27887237 борг по аліментах ОСОБА_2 становить 125738,63 гривень.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 12.03.2012 року по справі №0309/4125/2012 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 11.03.2024 року).

У довідці про участь батьків учня 7 класу ОСОБА_2 у шкільному житті дитини №51 від 03.05.2024 року директора ЗЗСО «Малоглушанський ліцей» , серед іншого, зазначено, що батько дитини не спілкується з педагогами, які навчають сина, не цікавиться шкільним життям дитини, жодного контакту із ліцеєм, де вчиться дитина, не підтримує; дитину до ліцею приводить і забирає дядько.

Відповідно до довідки №332 від 03.05.2024 року старости Малоглушанського старостинського округу №11 ОСОБА_2 ніколи не подавав заяву до старостинського округу про те, що йому не дають чи забороняють бачитись із сином - ОСОБА_8 .

Згідно з актом обстеження умов проживання від 25.06.2024 року за адресою АДРЕСА_2 у будинку за цією адресою проживають ОСОБА_1 , її син ОСОБА_10 та онук ОСОБА_8 (що стверджується також довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб №468 від 29.07.2024 року). Також зареєстрований, але не проживає більше 13 років ОСОБА_2 . Умови проживання дитини, ОСОБА_8 , задовільні.

Рішенням виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради №10/25 від 31.10.2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітнього сина ОСОБА_8 . Із даного висновку та документів, на підставі яких він був складений, вбачається, що ОСОБА_2 проживає в с. Дмитрівка Кропивницького району Кіровоградської області та притягався Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області до адміністративної відповідальності 26.12.2023 року, 09.01.2024 року та 19.01.2024 року за вчинення домашнього насильства в сім`ї. Зловживає алкоголем, веде аморальний спосіб життя. Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області повідомила, що ОСОБА_2 проживає на території сільської ради, проте на територію свого будинку для обстеження умов проживання заходити не дозволяє. Під час обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_8 , він повідомив, що свого батька ОСОБА_11 бачив, можливо, один раз, але точно не пам`ятає, не спілкувався з ним по телефону. Батько жодного разу не вітав його з днем народження та будь-якими іншими святами, жодного подарунка чи іншої матеріальної допомоги від нього отримував.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Пунктом 2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/04).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

На думку суду, з урахуванням наведених вище норм Закону, встановлено, що позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною і будуть відповідати інтересам дитини.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина, без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

На підставі викладеного позовні вимоги слід задовольнити.

Керуючись ст. 150, 164, 166 СК України, ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Камінь-Каширська міська рада Волинської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Любешівським районним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 24.01.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Представник позивача: адвокат Михалик Галина Володимирівна (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Камінь-Каширська міська рада Волинської області (адреса: вул. Волі, 2, м. Камінь-Каширський,Волинської області, ).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ