16.01.2025 Справа № 363/4642/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря Дрозд В.С.,

представника позивача Большакова Д.К.,

представника відповідача ОСОБА_8,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козлова Наталія Володимирівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Большаков Д.К. звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козлова Н.В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:165:4048, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. від 01 грудня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3664, яке використовується як місце постійного її проживання. Проте, з інформаційної довідки № 343392221 від 18 серпня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачу стало відомо, що власником належного їй будинку зареєстровано ОСОБА_2 . Підставою внесення відомостей про речове право № 51147376 стало рішення приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Козлової Н.В., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68625887 від 27.07.2023 12:45:42. Документи подані для державної реєстрації: Іпотечний договір, серія та номер: 1179, виданий 25.06.2019 року, видавник: Косенко М.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Зазначив, що 27 липня 2023 року приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Київської області Козлова Н.В., прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68625887 від 27.07.2023 року, на підставі якого відбувся перехід права власності на спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:165:4048 до ОСОБА_2 , а вже 01.08.2023 року новий власник будинку ОСОБА_2 передав його в іпотеку відповідно до іпотечного договору № 966, виданого 01.08.2023 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. Вважає вказане рішення приватного нотаріуса протиправним та таким, що прийнято з порушенням закону, оскільки позивачу не надходила та вона отримувала жодних повідомлень та письмових вимог від іпотекодержателя в розумінні ст. 35 Закону України «Про іпотеку», згоду на відчуження предмету іпотеки не надавала. Позивачу не надходило та вона не отримувала жодних повідомлень від нового іпотекодержателя про зміну кредитора у зобов`язанні. Окрім того, зазначив, що враховуючи, що зміна іпотекодержателя відбулась 24.07.2023 року, а вже 27.07.2023 року відповідача зареєстровано новим власником предмета іпотеки, позивач об`єктивно була позбавлена можливості надати відповідь на письмові повідомлення та вимоги відповідача і виконати порушене основне зобов`язання, а саме сплати заборгованість за договором позики. На підставі викладеного просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:165:4048 за відповідачем, індексний номер 68625887 від 27.07.2023 12:45:42, яке прийнято приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Козловою Н.В.; судові витрати пов`язані з розглядом справи просив покласти на відповідача.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.09.2023 року по справі відкрито провадження, в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалами Вишгородського районного суду Київської області від 14.05.2024 року залучено до участі у справі, в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.06.2024 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, надав аналогічні пояснення викладеним у позові. Окрім того, зазначив, що позивачу за адресою реєстрації не направлялися жодні вимоги та повідомлення, що є порушення ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Наголосив, що сума заборгованості позивача, вказана у вимозі ОСОБА_3 , не відповідає сумі заборгованості позивача, вказаній у довідці, яка була подана ОСОБА_2 нотаріусу, а також стверджує, що позивач 25 квітня 2022 року не погоджувала та не підписувала додаткову угоду до договору позики, про яку зазначено у вимозі ОСОБА_3 .

Представник відповідача, яка приймала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції щодо задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні. Крім того, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач категорично не погоджується з позовом, вважає його необґрунтованим та безпідставним, спрямованим виключно на ухилення позивача від виконання своїх зобов`язань, (як боржника та іпотекодавця), перед відповідачем, (як кредитором та іпотекодержателем), з огляду на що такий позов не підлягає задоволенню. 23.06.2022 року з огляду на невиконання позивачем свого зобов`язання з повернення позики, ОСОБА_3 було направлено позивачу вимогу від 23.06.2022 року про усунення порушень договору позики від 25.06.2019 року, як це передбачено ст.35 Закону України «Про іпотеку». 31.01.2023 року ОСОБА_3 було направлено позивачу ще одну вимогу від 30.01.2023 року про усунення порушень договору позики від 25.06.2019 року, проте, обидві вимоги повернулись відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 24.07.2023 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики, за умовами якого права вимоги до позивача за договором позики перейшли до відповідача, та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Косенком М.О., зареєстрований в реєстрі за № 906, за умовами якого права вимоги до позивача за договором іпотеки перейшли до відповідача. 24.07.2023 року на виконання вимог зазначених договорів відповідач надіслав позивачу письмове повідомлення про укладення вказаних договорів про відступлення права вимоги та про те, що він є новим позикодавцем та іпотекодержателем за договором позики та договором іпотеки, (що підтверджується доказами поштового направлення відповідного повідомлення. З огляду на те, що позивач прострочила та до 27.07.2023 року так і не повернула позику, відповідач звернувся до державного реєстратора - приватного нотаріуса Обухівського міського нотаріального округу Козлової Н.В., яка прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на будинок та земельну ділянку за відповідачем. Представник вказала, що іпотекодержателем позивачу двічі з періодичністю більше, ніж один місяць надсилалися вимоги на адресу, зазначену позивачем в договорі позики та договорі іпотеки: АДРЕСА_2 , які повернулися відправнику у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення. Ця ж адреса фактичного місця проживання позивача зазначена в довідці від 06.02.2018 року № 1110 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а також в договорі з адвокатом, який підписав та подав даний позов. Позивачем не доведено в позові, про те, що вона змінювала фактичне місце проживання / перебування та, що повідомляла про це уповноважені органи у встановлений законом спосіб. Також, просила звернути увагу, що в позовній заяві представник позивача безпідставно зазначив іншу адресу фактичного проживання позивача, яка співпадає з адресою будинку. Однак, з 27.07.2023 року будинок належить на праві власності відповідачу, а отже, за адресою будинку позивач не має фактичної або зареєстрованої адреси місця проживання, фізично там не проживає та не приймає поштову кореспонденцію. Твердження позивача про те, що нею не було отримано повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, що унеможливило для неї надати відповідь відповідачу, як новому позикодавцю/іпотекодержателю, та виконати порушене основне зобов`язання вважає також не обґрунтованим, оскільки таке повідомлення ним було направлено за адресою: АДРЕСА_2 , яка зазначена позивачем в договорі позики, договорі іпотеки, в розписці та в довідці позивача від 06.02.2018 року № 1110 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та яке повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Щодо тверджень відсутності у позивача часу на повернення новому іпотекодержателю позики, зважаючи на те, що строк виконання основного зобов`язання за договором позики сплив більше року тому, а саме 25.05.2022 року, представник відповідача зазначила, що позивач мала право повернути позику як первісному позикодавцу / іпотекодержателю, так і новому, однак такого свого обов`язку не виконала жодній з цих осіб, з огляду на, що її твердження про ненадання їй можливості погасити позику новому позикодавцу / іпотекодержателю не підтверджуються дійсними обставинами справи. На підставі викладеного просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Окрім того, представник відповідача подала до суду додаткові письмові пояснення, в яких зазначила, що сторони з метою збереження коштів від інфляційного знецінення прив`язали грошове зобов`язання до еквіваленту в іноземній валюті, що є поширеною практикою в подібних правовідносинах. Також, зазначила, що у відповідача відсутня додаткова угода від 25 квітня 2022 року до договору позики, оскільки вона не була передана йому попереднім кредитором ОСОБА_3 . Зі змісту письмових вимог вбачається, що в додатковій угоді сторони визначили суму заборгованості в гривнях з урахуванням встановленого курсу валют на певну дату, а відтак, сума заборгованості позивача не змінилась, оскільки залишилась еквівалентною 30 000 дол. США. 24.07.2023 року між ОСОБА_3 та відповідачем був укладений договір про відступлення права вимоги за договором позики, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги погашення заборгованості у 785 736, 03 грн., що станом на 25.06.2019 року за курсом НБУ становило еквівалент 30 000 дол. США. В межах задоволення своїх грошових вимог, розмір яких прив`язаний до курсу іноземної валюти, відповідачем було звернуто стягнення на будинок позивача, тому вважає, що при зверненні відповідачем стягнення на майно та при проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно останнім не було допущено жодних порушень ані норм чинного законодавства, ані прав позивача.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмові пояснення, в яких просила враховуючи її вік та стан здоров`я розглянути справу за її відсутності, а також повідомила, про ненадання нею згоди на допит в якості свідка. Пояснила, що 25.06.2019 року між нею та позивачем був укладений договір позики, за яким вона позичила позивачу свої власні накопичення в розмірі 785 736,03 грн., що на дату передачі позики за офіційним курсом НБУ становило еквівалент 30 000 дол. США. Позивач зобов`язалась повернути грошові кошти до 12:00 год. 25.07.2019 року та на підтвердження своїх намірів щодо повернення позики позивач передала в іпотеку належний їй будинок, що розташований в с. Нові Петрівці, про що ними був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки від 25.06.2019 року. У визначений час позивач не повернула їй суму позики та просила відстрочити дату повернення грошей, а згодом взагалі припинила виходити на зв`язок. Від доньки позивача - ОСОБА_5 , дізналась, що ОСОБА_1 на тривалий час виїхала на підконтрольну РФ територію Луганської області. Після наміру звернення нею до суду або звернення стягнення на будинок, донька позивача - ОСОБА_5 запропонувала їй підписати додаткові угоди до договору позики, в яких вони продовжать строк повернення позики, але одночасно зафіксують розмір заборгованості в еквіваленті до зміненого курсу дол. США на відповідні дати. Також зазначила, що телефонному режимі ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на підписання нею таких угод, зазначивши, що наразі вона не має можливості сплатити заборгованість. Маючи бажання вирішити ситуацію без конфліктів та побоюючись пропустити строк позовної давності, погодилась на укладення додаткових угод. Їй були передані додаткові угоди (зокрема, від 29.06.2021 року, від 25.04.2022 року та ін.), які замість ОСОБА_1 були підписані її донькою ОСОБА_5 за дорученням. Незважаючи на її неодноразові прохання надати їй копію відповідного договору доручення або довіреності, на підставі яких ОСОБА_5 підписила додаткові угоди від імені ОСОБА_1 , зазначених документів так і не отримала. Враховуючи таку поведінку, яка очевидно свідчила про відсутність наміру боржника повертати заборгованість, ОСОБА_3 двічі направила ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень за договором позики. 24.07.2023 року між нею та відповідачем було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики, за яким відступила новому кредитору право вимоги погашення заборгованості у сумі 785 736,03 грн., що станом на 25.06.2019 року за курсом НБУ становило еквівалент 30 000 дол. США, а також договір відступлення права за договором іпотеки. Одночасно нею було передано відповідачу оригінал договору позики від 25.06.2019 року, проте без додаткових угод, підписаних ОСОБА_5 , оскільки остання не підтвердила наявності в неї повноважень на вчинення відповідних дій від імені ОСОБА_1 . Зазначила, що належним чином виконала зобов`язання та передала ОСОБА_1 всю суму позики та в подальшому діяла добросовісно та відкрито, намагаючись врегулювати питання щодо повернення їй позики, проте ОСОБА_1 ігнорувала свій обов`язок, а її бездіяльність свідчила про небажання повертати кошти. Вважає, що ОСОБА_2 правомірно звернув стягнення на будинок, оскільки не мав іншої можливості у стягненні заборгованість з позивача.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Судом встановлено, що 25.06.2019 року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики, положеннями п. 1 - 4 якого передбачено, що ОСОБА_7 позичила (взяла у борг) у ОСОБА_3 785 736 гривень 03 копійки, що на день укладання цього договору за курсом Національного банку України становило еквівалент 30 000 доларів США 00 центів.

ОСОБА_1 свідчить і заявляє, що вона отримала суму позики повністю до підписання цього договору.

Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю зазначений у п. 1 цього договору борг до 12 год. ранку 25.07.2019 року. Місце виконання зобов`язання - м. Київ.

Позичальник має право повернути, а позикодавець зобов`язується прийняти повернутий борг і раніше вказаного строку.

Положеннями п. 4 договору позики від 25.06.2019 року передбачено, що у разі прострочення позичальником термінів повернення позики, вона зобов`язана сплатити позикодавцеві суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 2% (два відсотки) від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня.

25.06.2019 року в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 25.06.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О., зареєстрований в реєстрі за № 1179.

Положеннями п. 1.1, 1.3, 2.1, 2.2 договору іпотеки від 25.06.2019 року передбачено, що згідно з договором позики, укладеним 25.06.2019 між ОСОБА_7 (Позичальником / Іпотекодавцем) та ОСОБА_3 (Позикодавець / Іпотекодержатель), Позикодавець / Іпотекодержатель надала Позичальнику / Іпотекодавцю позику в сумі 785 736, 03 грн., що на день укладення цього договору за курсом Національного Банку України становить еквівалент 30 000,00 доларів США. Позичальник / Іпотекодавець зобов`язана повернути суму позики у термін, визначений зазначеним договором позики та / або додатковими угодами до нього.

Даним договором забезпечується виконання зобов`язань Позичальника / Іпотекодавця по поверненню Позикодавцю / Іпотекодержателю суми позики, сплаті іншої заборгованості, платежів і санкцій, що передбачені та / або випливають з Основного зобов`язання, включаючи як зобов`язання, передбачені договором позики, так і будь-якими додатковими угодами про внесення до нього змін, в тому числі, щодо розміру позики, пені, штрафу, строку дії договору позики, встановлення інших майнових санкцій за невиконання умов договору позики.

На забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне їй на праві власності нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 135 кв.м, житлова площа - 53,2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,0255 га, кадастровий номер: 0:03:165:4048 та земельну ділянку, площею 0,0255 га, кадастровий номер: 0:03:165:4048, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці.

В якості додатків до відзиву, представником відповідача долучено копії вимог від 30.01.2023 та від 23.06.2023 про усунення порушення умов договору позики від 25.06.2019 року, адресовані позивачу з описами вкладень, фіскальними чеками від 30.01.2023 року та 23.06.2023 року, а також накладними АТ «Укрпошта». З даних вимог вбачається, що такі були направлені позивачу за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 та адресою іпотеки: АДРЕСА_3 .

24.07.2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. 24.07.2023 року, зареєстрований в реєстрі за № 906, у відповідності до умов якого права вимоги за договором іпотеки від 25.06.2019 року, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О., зареєстрований в реєстрі за № 1179 в якості забезпечення виконання зобов`язань боржника за договором позики, перейшли до нового Іпотекодержателя, а саме: ОСОБА_2 .

Також, 24.07.2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 25.06.2019, за умовами якого права вимоги до позивача за договором позики перейшли до відповідача.

Того ж дня, ОСОБА_2 було направлено ОСОБА_7 повідомлення про укладення між ним та ОСОБА_3 24.07.2023 року договорів відступлення прав вимоги за договором іпотеки та договором позики, а також повідомлено, що він є новим Позикодавцем / Іпотекодержателем, що підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком від 24.07.2023 року, а також накладною АТ «Укрпошта».

Зі змісту інформації, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Рєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 343392221 від 18.08.2023 року вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нерухоме майно, що є предметом договору іпотеки. Підставою внесення відомостей про речове право № 51147376 стало рішення приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Козлової Н.В., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68625887 від 27.07.2023 12:45:42. Документи подані для державної реєстрації: Іпотечний договір, серія та номер: 1179, виданий 25.06.2019 року, видавник: Косенко М.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

30.04.2024 року на виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 12.03.2024 року від приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козлової Н.В. надійшла копія належним чином засвідченої реєстраційної справи заведеної за наслідками внесеного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 68625887 від 27.07.2023 12:45:42, яким було зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:165:4048 за ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Положеннями ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що 25.06.2019 року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики на суму 785 736 гривень 03 копійки, що на день укладання цього договору за курсом Національного банку України становило еквівалент 30 000 доларів США 00 центів з кінцевим строком повернення до дванадцятої години ранку 25.07.2019 року.

Положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.

За змістом ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, зокрема, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 25.06.2019 року, між ОСОБА_3 (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець), 25.06.2019 року укладено договір іпотеки, який на виконання ч. 2 ст. 577 ЦК України посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком М.О., предметом якого є належні позивачу на праві власності житловий будинок та земельна ділянка.

Також, матеріалами справи підтверджено, що на виконання ч. 2 ст. 577 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про іпотеку», приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Козловою Н.В., внесено запис про іпотеку на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68625887 від 27.07.2023 12:45:42, яке в свою чергу, винесене на підставі договору іпотеки серія та номер: 1179, виданий 25.06.2019 року, видавник: Косенко М.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

Положеннями ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначено у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) , тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

При цьому матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір позики від 25.06.2019 року, договір іпотеки від 25.06.2019 року чи договора відступлення прав вимоги за договором позики та договором іпотеки від 24.07.2023 року у встановленому законом порядку оспорювалися чи визнавалися недійсними.

Суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20).

Враховуючи викладене, а також відсутність заперечень сторін, суд дійшов висновку, що договір позики від 25.06.2019 року та договір іпотеки від 25.06.2019 року, а також договора відступлення прав вимоги за договором позики та договором іпотеки від 24.07.2023 року, укладені в належній формі, дієздатними сторонами, на підставі вільного волевиявлення та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а тому є обов`язковими для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що сторони визначили кінцевий строк повернення позики - дванадцята година ранку 25.07.2019, однак такий обов`язок не був виконаний позивачем, що не заперечується останньою та її представником.

За змістом ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Положеннями ч. 4 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 2, п. 1 ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Положеннями п. 5.1 договору іпотеки від 25.06.2019 року передбачено, що сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі настання однієї з наступних обставин, зокрема: у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов договору основного зобов`язання, в тому числі:

- якщо в момент настання будь-якого строку/терміну виконання умов Основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, хоча б одна з таких умов не буде виконана;

- невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем будь-яких інших умов Основного зобов`язання.

За змістом п.п. 5.3, 5.4 договору іпотеки від 25.06.2019 року, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору, Іпотекодержатель надсилає Позичальнику/Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій Іпотекодержатель зазначає стислий зміст порушених Іпотекодавцем зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання у строк 31 день та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом 31 дня письмова вимога залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та чинного законодавства України. Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у разі настання одного з таких випадків, зокрема: якщо на день повернення основного зобов`язання Іпотекодавець: а) не поверне іпотекодержателю суму позики в повному обсязі; б) не сплатить іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання.

Відповідно до абз. 3 п. 5.4.4 договору іпотеки від 25.06.2019 року, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема:

- відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в цьому договорі;

За змістом п. 6.1 договору іпотеки від 25.06.2019 року, передбачене застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в цьому розділі даного договору, згідно ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до ЗУ «Про іпотеку».

Право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки позасудовими способами, визначеними цим договором, виникає у випадку залишення без задоволення Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов`язання або умов цього договору, згідно ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» (п. 6.1.1 договору іпотеки від 25.06.2019 року).

Відповідно до п. 6.1.2 договору іпотеки від 25.06.2019 року, сторони досягли згоди про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору наступними способами:

- передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателю в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, передбаченому цим договором та ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором на ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно п. 6.1.3 договору іпотеки від 25.06.2019 року право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно цього договору, належить Іпотекодержателю.

Пунктом 6.2 договору іпотеки від 25.06.2019 року передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Іпотекодавець дає свою згоду на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору (п. 6.2.1 договору іпотеки від 25.06.2019 року).

Сторони дійшли згоди про те, що Іпотекодержатель має право набути у власність предмет іпотеки на наступний день після спливу строку усунення порушень основного зобов`язання, вказаного в письмовій вимозі, надісланій іпотекодавцю згідно ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» та п. 5.3 цього договору, і якщо в цей строк вказані порушення не будуть усунені іпотекодавцем або письмова вимога іпотекодержателя буде залишена без задоволення (п. 6.2.3 договору іпотеки від 25.06.2019 року).

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності (п. 6.2.4 договору іпотеки від 25.06.2019 року).

Верховний Суд у постанові від 02.06.2021 у справі № 211/3175/19 вказав, що: «у контексті вибору способу звернення стягнення на іпотечне майно як способу захисту порушеного права потрібно враховувати висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 09 липня 2002 року № 1 5-рп/2002, яким визначено, що кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» визначає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Верховний Суд наголошує на те, що кредитор вправі вчиняти будь-які дії (застосовувати способи звернення стягнення на іпотеку, визначені Законом та договором), спрямовані на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки».

За таких обставин, у зв`язку з неповерненням позики позивачем, відповідач, маючи статус іпотекодержателя нерухомого майна, а саме - житлового будинку та земельної ділянки набув право задовольнити свої вимоги, в тому числі, на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», застереження щодо застосування якої погоджене сторонами, оскільки міститься в договорі іпотеки від 25.06.2019 року.

Разом з цим, доводи представника позивача, про те, що позивач не надавала згоду на відчуження предмету іпотеки не є слушними, оскільки таке право передбачено умовами укладеного договору іпотеки від 25.06.2019 року (п. 6.3.1 договору іпотеки).

В обґрунтування позовних вимог, зокрема, вказується, що позивач не отримувала жодних вимог про усунення порушень основного зобов`язання, які є одними з обов`язкових документів для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, що свідчить про порушення відповідачкою п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Пунктом 6.2.3 договору іпотеки від 25.06.2019 року передбачено, що сторони дійшли згоди про те, що іпотекодержатель має право набути у власність предмет іпотеки на наступний день після спливу строку усунення порушень основного зобов`язання, вказаного в письмовій вимозі, надісланій іпотекодавцю згідно ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» та п. 5.3 цього договору, і якщо в цей строк вказані порушення не будуть усунені іпотекодавцем або письмова вимога іпотекодержателя буде залишена без задоволення (п. 6.2.3 договору іпотеки від 25.06.2019 року).

В матеріалах реєстраційної справи, наданої приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козловою Н.В. на виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 12.03.2024 року, містяться дві копії вимоги про усунення порушень договору позики від 30.01.2023 року та від 23.06.2023 року, які відповідають ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», направлених позивачу 30.01.2023 року та 23.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , з копіями двох описів вкладень з відбитками календарного штемпеля АТ «Укрпошта», двох накладних, двома фіскальними чеками від 30.01.2023 року та 23.06.2023 року про сплату послуг АТ «Укрпошта» та двох конвертів з відмітками АТ «Укрпошта» про повернення у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Разом з тим, згідно з п. 61 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються, зокрема:

- засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення.

У постанові Верховного Суду від 11.08.2021 року у справі № 715/1788/19 (провадження № 61-6548св20) зазначено, що «в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання».

Суд звертає увагу, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 діяла добросовісно, направивши двічі, з періодичністю більш, ніж один місяць, вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, які за своїм змістом відповідають ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», на адресу зареєстрованого фактичного місця проживання, вказану у договорі іпотеки від 20.06.2019 року та у довідці від 06.02.2018 року за № 1110 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи.

В той же час, твердження представника позивача про не направлення письмової вимоги за адресою реєстрації позивача, суд оцінює критично, оскільки м. Луганськ є тимчасово окупованою територією України, що є загально відомим фактом та відправлення кореспонденції на тимчасово окуповані території не здійснюється.

При цьому, зареєстрованою адресою фактичного місця проживання позивача відповідно до довідки від 06.02.2018 року за № 1110 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи є м. Одеса, на яку і були направлені відповідні вимоги. Матеріали справи не містять жодних доказів про здійснення позивачем заходів щодо повідомлення первісного чи нового іпотекодержателя про зміну зареєстрованого фактичного місця проживання.

Таким чином, доводи представника позивача про неотримання вимог про усунення порушень основного зобов`язання не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки п. 61 постанови КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» чітко передбачає можливість проведення реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі засвідчених іпотекодержателем копій рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення.

Твердження представника позивача про неотримання позивачем повідомлення про зміну кредитора, не заслуговують на увагу та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, 24.07.2023 року відповідачем було надіслано позивачу на адресу зареєстрованого фактичного місця проживання письмове повідомлення про укладення договорів про відступлення прав вимоги та про те, що він є новим позикодавцем та іпотекодержателем за договором позики та договором іпотеки, що підтверджується доказами поштового направлення відповідного повідомлення.

Окрім того, у п. 61 Порядку № 1127 визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Відтак, наявність чи то відсутність повідомлення про зміну кредитора, не є обов`язковим для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, а відповідно його відсутність не може бути підставою для його скасування.

Посилання представника позивача на різницю у сумі зазначену у письмовій вимозі та у довідці, яка була подана відповідачем нотаріусу, не є підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, враховуючи, що підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки є порушення іпотекодержателем вимог законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, до яких належить, зокрема, й ненадання експертної оцінки предмета іпотеки на день його відчуження.

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, у вказаній справі наявні копії звітів про оцінку майна, зроблені на замовлення відповідача, що свідчить про дотримання іпотекодержателем вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Враховуючи наведене суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову у даній справі.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, то судові витрати у справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 76-83, 88, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козлова Наталія Володимирівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса - відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлений 27 січня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області, 18.03.1999 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий 01.03.2017 року, видавник: орган 3232, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ; проживає за адресою: АДРЕСА_6 ).

Треті особи: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Козлова Наталія Володимирівна (адреса: АДРЕСА_7 ); ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_9 ).

Суддя І.Ю. Котлярова