Номер провадження: 22-з/813/96/25
Справа № 521/6220/24
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

22.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся з вказаним вище позовом у якому просив:

-припинити право власності ОСОБА_1 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 ;

-стягнути з нього на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 80 787, 00 грн, що внесені ним на депозитний рахунок Малиновського районного суду м. Одеси;

-визнати за ним право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування частки квартири, позивачу належить частки квартири АДРЕСА_1 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, йому також належить 2/3 частки вказаної вище квартири, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 63,7 кв.м., у тому числі житловою площею 49,6 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на частки вказаної квартири, спадкоємцями першої черги за законом на яку, з огляду на положення ст. 1261 ЦК України, є позивач на 2/3 частки у спадщині (з урахуванням 1/3 частки у спадщині від якої відмовилася мати сторін ОСОБА_4 ), та відповідач на 1/6 частку цієї квартири.

Відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за місцем її відкриття, однак свідоцтво про право на спадщину на належну йому частку квартири не отримав.

Сторони є рідними братами, однак відносини між ними напружені, з початку військової агресії російської федерації проти України відповідач постійно проживає за кордоном, участі в утриманні квартири, сплати комунальних платежів не приймає.

Частка відповідача на вказану квартиру є незначною і не може бути виділена в натурі, у той час як спільне користування квартирою є неможливим, тому позивач вважав, що припинення права відповідача на частку спільної власності не спричинить істотної шкоди його інтересам, оскільки відповідач має на праві приватної власності інше житло, а саме квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 74,3 кв.м.

Згідно висновку експерта будівельно-технічного, оціночно-будівельного експертного дослідження №13/2024 від 12 квітня 2024 року, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, виділити 1/6 частку вказаної вище квартири, не вбачається за можливе.

Ринкова вартість 1/6 частки цієї квартири становить 80787 грн, які внесені позивачем на депозитний рахунок суду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року задоволено вказаний вище позов ОСОБА_2 . Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 80787 грн, внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок Малиновського районного суду м. Одеси. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду

м. Одеси від 24 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року клопотання

ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Малиновського районного суду

м. Одеси від 24 жовтня 2024 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності. Зупинено дію Малиновського раойнного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року.

20 січня 2025 року скаржник ОСОБА_1 звернувся із заявою у якій просить накласти арешт на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 . Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради для виконання, сторонам для відома, забезпечивши виправлення інформації про набрання оскаржуваним рішенням законної сили у державному реєстрі судових рішень Міністерства юстиції України.

Заява обґрунтована тим, що після звернення відповідача з апеляційною скаргою і до моменту відкриття апеляційного провадження, позивач отримав у суді першої інстанції копію оскаржуваного рішення суду з відміткою про набрання цим рішенням законної сили та виконавчий лист, такі дії позивача, на думку відповідача, є навмисними і неправомірними, спрямовані на найскорішу державну реєстрацію на себе спірної частки квартири з подальшим введенням в оману державних установ.

У спірній квартирі проживає його одинока матір ОСОБА_4 , яка довічно потребує догляду, у зв`язку з чим до неї постійно приходять соціальні робітники. Позивач у цій батьківській квартирі не проживає, проте мешкає у власній квартирі за адресою:

АДРЕСА_3 , про що у позові не зазначив.

На думку відповідача, у випадку реєстрації позивачем за собою всієї спірної батьківської квартири, та й, можливо її подальшого відчуження, буде нанесено невиправної шкоди не тільки скаржнику, але і його престарілій матері, яка внаслідок ментальної хвороби, не в змозі адекватно оцінювати обставини, що склалися.

Покликаючись на безпідставне отримання позивачем копії оскаржуваного рішення, скаржник вважає, що накладення арешту на спірну частину квартири, з урахуванням положень п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, буде пропорційним та співмірним заходом відновлення його порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається Одеським апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) вказано, що "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Зазначене дає підстави для висновку, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі N 753/22860/17 (провадження N 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Подібні правові висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі N 910/1200/20, від 31 січня 2023 року у справі N 295/5244/22 (провадження N 61-12011св22), від 28 серпня 2023 року у справі N 493/1457/22 (провадження N 61-6886св23).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

З матеріалів справи убачається, що предметом позову у цій справі є припинення права власності відповідача на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 та визнання цієї частки у праві на вказане майно за позивачем, з умовою компенсації відповідачеві грошової компенсації пропорційно його частці у праві власності на майно, що еквівалентно 80787 грн.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції із заявою про забезпечення позову, скаржник посилається на те, що у період, між поданням апеляційної скарги на вказане рішення суду (03 грудня 2024 року) і до постановлення апеляційним судом ухвали про відкриття апеляційного провадження (27 грудня 2024 року), позивач вже отримав копію рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року з відміткою про набрання ним законної сили, а також виконавчий лист, і має намір до закінчення апеляційного перегляду цієї справи, у порядку його виконання зареєструвати за собою право власності на вказану квартиру та у подальшому відчужити її на користь третіх осіб.

Тобто фактично доводи відповідача зводяться до необхідності зупинення виконання оскаржуваного ним судового рішення, що у розумінні статті 150 ЦПК України не є заходом забезпечення позову, який за своєю суттю має бути спрямований на реальне і повне відновлення майнових прав учасників цивільного процесу, порушених внаслідок неправомірних дій інших осіб. Тобто гарантувати належне і правильне виконання судового рішення.

Ураховуючи викладене вище, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у зв`язку з невідповідністю його доводів вимогам обґрунтованості обраного способу забезпечення позову.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2024 року у справі №552/4614/22 (провадження №61-10795св23).

Згідно з частинами першою, другою статті 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина четверта статті 359 ЦПК України).

Колегія суддів зауважує, що на виконання вимог ч.4 ст. 359 ЦПК України, при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження, ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року, серед іншого, вирішено питання про зупинення дії рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року.

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказану вищу ухвалу Одеського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року, надіслано судом: 27 грудня 2024 року, зареєстровано: 28 грудня 2024 року, забезпечено надання загального доступу: 30 грудня 2024 року. Тобто це судове рішення є загальнодоступним.

Отже до закінчення апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою відповідача, оскаржуване рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року не підлягає виконанню, оскільки його дію зупинено.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 260, 381 ЦПК України

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова