Провадження №2/523/1668/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"16" січня 2025 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.,

за участі секретаря - Дзюба Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №21 в м.Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав відповідача щодо про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що з 2020р. позивач та відповідач стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 в КНП Одеська обласна клінічна лікарня» ООР ОСОБА_2 народила дівчинку, однак через виявлення в неї туберкульозу, ОСОБА_2 було госпіталізовано до Одеського обласного протитуберкульозного диспансеру, де вона проходила лікування до листопада 2022р., а дитина знаходилась на лікуванні в Міській дитячій клініці №2. В листопаді 2022р. ОСОБА_4 виписалась з лікарні та разом з дитиною стали проживати в квартирі позивача. До органів ДРАЦС вони не звертались з заявою про реєстрацію дитини, оскільки позивач та відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбі та у ОСОБА_2 були відсутні документи про підтвердження особи. Зі слів ОСОБА_2 , вона була громадянкою Республіки Молдова, тому для відновлення документів 07.12.2022р. вона виїхала до Молдови. Перші три місяці вони спілкувались по телефону, під час розмов ОСОБА_4 не цікавилась станом здоров`я доньки, не виявляла інтересу до її життя, намагалася скоротити час спілкування, а у квітні 2023р. відключила свій номер телефону, після чого спілкування перервалося та вона так і не намагалася більше зв`язатись з позивачем . В подальшому, за заявою позивача до Служби у справах дітей про надання допомоги в реєстрації народження дитини, були витребувані медичне свідоцтво про народження дитини та обмінна карта з пологового будинку, які були передані позивачу для проведення реєстрації народження дитини в органах ДРАЦС. В актовому записі№933, складеному 20.06.2023р. Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), відомості про батька внесені на відповідно до ч.1ст.135 СК України та записано: батько « ОСОБА_5 », мати: « ОСОБА_6 ».

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16.01.2024р. та ухвалою від 25.03.2024р. про виправлення описки, визнано ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) батьком малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; внесено зміни до актового запису № 933, складеного 20 червня 2023 року Суворовським відділом ДРАЦС у місті Одесі ПМУ МЮ (м.Одеси) про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме :-в графі «батько» змінено прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 »; вказано дату народження батька - ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство батька - громадянин України;-прізвище дитини змінено з « ІНФОРМАЦІЯ_10 » на « ІНФОРМАЦІЯ_10 »; - дату народження дитини, місце народження дитини залишено без змін. Оскільки з грудня 2022р. відповідач не займається вихованням доньки, не бажає спілкуватись з нею, не надає матеріальну допомогу на її утримання, не цікавиться долею дитини, позивач просив позбавити батьківських права відповідача щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати з відповідачки аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_10 в розмірі 1/4 частини заробітку/доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Кисельову В.К.

Дослідивши подані до суду документи, суддею встановлено, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, підстави для залишення позовної заяви без руху або відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 185, 186 ЦПК України, відсутні.

Ухвалою судді Суворовського районного суду міста Одеси від 22.07.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

18.11.2024 року судом було постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

На адресу суду надійшла заява позивача щодо можливості проведення судового засіданні у відсутність сторони позивача та ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, в якій він не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання, відзиву, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи: Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування також звернувся із заявою щодо можливості проведення судового засідання у відсутність представника третьої особи та ухвалення рішення суду, надіслав відповідний висновок та просив ухвалити рішення з урахуванням прав та інтересів дитини.

Таким чином судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, позивач та представник третьої особи звернулись до суду з заявами про слухання справи за їх відсутності, відповідач про час та слухання справи повідомлена, про причини не явки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, а відтак підстав для відкладення слухання справи не має.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю без укладання шлюбу з 2020 року

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16.01.2024 №523/14254/23, ОСОБА_1 визнано батьком малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внесено зміни до актового запису про народження: в графі "батько" вирішено змінити прізвище з " ОСОБА_8 " на " ОСОБА_9 "; прізвище дитини змінено з " ІНФОРМАЦІЯ_11 " на " ІНФОРМАЦІЯ_11 ".

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 20.06.2023р. складено відповідний актовий запис № 933 Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 28.06.2023р., реєстрація народження дитини проходила за заявою ОСОБА_1 від 20.06.2023р.. Документи матері дитини не були пред`явлені під час реєстрації.

ОСОБА_3 перебуває на обліку в КНП «Дитяча міська поліклініка №2» Одеської міської ради з дня укладання декларації 25.04.2024 року. Декларація укладена між лікарем - педіатром ОСОБА_12 та ОСОБА_1 особисто. Довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом виступає батько - ОСОБА_1 .

Відповідно до копії паспорту громадянин України НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу від 07.05.2024р., станом на 07.05.2024 щодо ОСОБА_1 , за період 3 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу відсутня.

Відповідно до інформації ДУ «Одеський слідчий ізолятор» від 25.09.2024 № 5/6-16890 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» раніше не утримувалася, станом на 20.09.2024 не утримується.

Відповідно до довідки, виданої Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено актового запису про державну реєстрацію смерті відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Як зазначено у висновку від 28.10.2024р. №01-05-8/1260вх, складеному Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 … ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в своїх заявах повідомили , що вони є сусідами родини ОСОБА_9 . Знають ОСОБА_15 дуже давно, він займається вихованням доньки, ОСОБА_10 , шкідливих звичок не має. Дитина завжди охайна та доглянута. ОСОБА_16 в своїй заяві повідомила, що протягом останніх двох років утриманням і вихованням малолітньої ОСОБА_17 займається батько та бабуся- ОСОБА_18 . Мати життям доньки не цікавиться, участі у вихованні доньки не приймає. Її давно ніхто не бачив.

Від ОСОБА_2 на адресу органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради жодної інформації, яка б підтверджувала її участь у вихованні та утриманні дитини, не надходило.

16.10.2024 спеціалістами органу опіки та піклування - Пересипській районної адміністрації Одеської міської ради обстежено умови проживання родини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 про шо складено відповідний акт. Батьком створено необхідні умови для проживання дитини. У дитини є окреме ліжко, шафа, іграшки, в наявності одяг та взуття по сезону відповідно віку.

Відповідно до інформації Центру соціальних служб Одеської міської ради від 18.09.2024р. фахівцями із соціальної роботи відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради у Пересипському районі здійснено вихід 16.09.2024 для проведення оцінки потреб сім`ї родини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт оцінки потреб сім`ї. Батько здатний виконувати батьківські обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною.

Зважаючи на вищевикладене, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради (протокол засідання від 24.10.2024 № 20) керуючись ст. 164 Сімейного Кодексу України, постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», орган опіки та піклування - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради вважає доцільним позбавлення-батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Згідно з ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

При прийнятті рішення по справі судом береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону).

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Статтею 6 Декларації прав дитини визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_10 в розмірі 1/4 частини заробітку/доходу ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Таким чином, виходячи з встановлених в судовому засіданні фактів, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що з боку позивача доведено той факт, що відповідач тривалий час не займається вихованням та духовним розвитком дитини, її життям та здоров`ям не цікавиться, не приділяє батьківської турботи по відношенню до своєї малолітньої доньки матеріально не забезпечує, тому вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розміру аліментів, враховуючи, що заявлений позивачем розмір складає розмір гарантованого законодавством мінімального розміру аліментів на одну дитину, суд доходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліментів на утриманння ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають стягненню до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, підлягає задоволенню у вищевикладений спосіб.

Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром.

З урахуванням задоволення позовних вимог позивача - двох вимог немайнового характеру, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 під час звернення до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору, з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2224 гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст. 55, 56, ЦК України, ст.ст. 150, 155, 164-166, 171 СК України, ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ст. ст. 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 268, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів- задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_19 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянку Республіки Молдова, останнє відоме місце проживання : АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянку Республіки Молдова. останнє відоме місце проживання : АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі: 1/4 частини усіх видів доходу, але не меншу ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня подання позовної заяви з 24.06.2024р. і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_9 .

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянку Республіки Молдова. останнє відоме місце проживання : АДРЕСА_1 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 2224 гривні 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 23.01.2025р.

Суддя: В.К. Кисельов