Провадження № 2/679/129/2025
Справа № 679/265/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року

місто Нетішин Хмельницької області

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Безкровного І.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», в інтересах якого діє представник Костюшок Павло Миколайович, звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини.

07.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 78518277, за яким він має заборгованість у загальному розмірі 33806,25 грн, що складається з наступного: 1) 9000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 2) 24806,25 грн заборгованість за відсотками, і право вимоги за яким було відступлене позивачу на підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за договором позики № 78518277 від 07.02.2023 у розмірі 33806,25 грн.

Крім того, 20.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 24163-01/2023, за яким відповідач має заборгованість у загальному розмірі 30050 грн, що складається з наступного: 1) 9500 грн заборгованість за основною сумою боргу; 2) 20550 грн заборгованість за відсотками, і право вимоги за яким було відступлене позивачу на підставі договору факторингу № 26092023 від 26.09.2023.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 24163-01/2023 від 20.01.2023 у розмірі 30050 грн.

Крім того, 10.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7784777, за яким відповідач має заборгованість у загальному розмірі 3150 грн, що складається з наступного: 1) 800 грн заборгованість за основною сумою боргу; 2) 2270 грн заборгованість за відсотками; 3) 80 грн заборгованість за комісією, і право вимоги за яким було відступлене позивачу на підставі договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 7784777 від 10.08.2023 у розмірі 3150 грн.

З огляду на викладені обставини ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вказаними договорами у загальному розмірі 67006,25 грн та понесені позивачем судові витрати.

22.02.2024 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 76).

25.04.2024 судом було ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги було задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 78518277 від 07.02.2023, договором про надання фінансового кредиту № 24163-01/2023 від 20.01.2023 та договором про споживчий кредит № 7784777 від 10.08.2023 у загальному розмірі 67006,25 грн та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн (а.с. 83-85).

30.10.2024 ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області зазначене заочне рішення було скасоване та визначено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 117-118).

15.11.2024 представником відповідача Козійчуком О.І. було подано відзив на позов, в якому він заперечував проти позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факт укладання з відповідачем кредитних договорів, отримання за ними коштів та користування останніми. Так жоден із договорів, на які посилається позивач, не містить відомостей про номер рахунку відповідача чи інші банківські реквізити, за допомогою яких можливо здійснити переказ коштів. При цьому жодних доказів на підтвердження перерахування грошових коштів ОСОБА_1 позивачем також не надано.

Так само позивачем не надано доказів отримання відповідачем оригіналів таких договорів, при цьому такі договори (та інші документи), що за версією позивача підтверджують існування кредитно-споживчих відносин, не містять засобу зв`язку, на який споживачу було відправлено копію електронного примірника договору. Зазначені обставини спростовують твердження позивача про те, що договори було підписано в електронній формі. Позивач не надав доказів попереднього ознайомлення відповідача з умовами договорів, нібито укладених відповідачем із ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» № 78518277 від 07.02.2023 та із ТОВ «ФК «Інвеструм» № 24163-01/2023 від 20.01.2023. До договору № 7784777 від 10.08.2023, укладеного з ТОВ «Мілоан», додано роздруківки документів під назвою «Паспорт споживчого кредиту» та «Заява на отримання кредиту», однак такі роздруківки не містять як фізичних підписів кредитора, так і ознак проставлення будь-якої форми електронного підпису. Разом із цим наявність електронного підпису є обо`язковим незалежно від того, чи цей підпис проставлений ідентифікатором чи кваліфікованим електронним підписом.

Роздруківки укладених договорів із ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» № 78518277 від 07.02.2023 та із ТОВ «ФК «Інвеструм» містять ознаки, які позивач намагається видати за електронний підпис відповідача, проте відсутні відомості як про спосіб надіслання вказаного коду, так і докази його отримання відповідачем, а також дати та часу його проставлення.

Щодо посилань позивача на укладені договори факторингу, то не прослідковується жодного причинно-наслідкового зв`язку між ними та договорами кредитування, крім спільної назви із позивачем. Так, договір кредитування із ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» за версією позивача було укладено 07.02.2023, у той час як право вимоги за вказаним договором було відступлено за договором факторингу від 14.06.2021.

Долучені до договорів факторингу копії витягів із реєстру боржників також не можна вважати належними та достовірними доказами переходу прав вимоги, оскільки не вбачається можливим встановити, що такі витяги є частиною саме відповідних реєстрів боржників, позаяк витяги не містяться копії підписів сторін, між якими укладалися такі договори факторингу.

Крім іншого, предстаник відповідача вказав у відзиві, що орієнтовний розрахунок судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу складає 8000 грн, який може бути збільшений в залежності від кількості судових засідань та підготовлених адвокатом заяв по суті та з процесуальних питань (а.с. 122-125).

20.11.2024 представником позивача Пер?ян А.А. було подано відповідь на відзив, відповідно до якої остання вважає викладені у відзиві доводи представника відповідача безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем надані належні та достатні докази укладення кредитних договорів відповідачем із первісними кредиторами. Такі договори було укладено сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства.

Для укладання кредитних договорів відповідачем було вчинено ряд дій, без здійснення яких договори не було б укладено, що, у свою чергу, підтверджує укладання вказаних договорів в електронній формі.

Жодних заперечень із приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту, під час укладення та підписання цих договорів відповідачем висловлено не було. ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений з умовами кредитних договорів та договору позики. Обставини укладення вказаних договорів відповідач не спростував належними та допустимими доказами. У той же час позивачем надано всі необхідні докази на підтвердження переходу до нього права вимоги за відповідними договорами.

Щодо судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу представник позивача вказала, що відповідачем не надано суду копії договору про надання правничої допомоги з додатками, акту приймання-передачі послуг, копії квитанції про оплату послуг, а вартість правничої допомоги в розмірі 8000 грн з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірним та значно завищеним, позаяк не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості (а.с. 127-138).

24.01.2025 судом було поновлено позивачу строк для подання доказів та прийнято подані представником позивача 20.11.2024 разом із відповіддю на відзив наступні письмові докази: 1) копію платіжки до ДУ № 10 від 23.08.2023 до договору факторингу від 14.06.2021; 2) копію платіжної інструкції до договору факторингу № від 28.11.2023; 3) копію платіжного доручення до договору факторингу № 26092023 від 26.09.2023; 4) копію Реєстру боржників від 26.09.2023 до договору факторингу № 26092023 від 26.09.2023; 5) копію Реєстру боржників № 9 від 23.08.2023 до договору факторингу від 14.06.2021; 6) копію Реєстру боржників № 1 до договору факторингу № від 28.11.2023.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на підтвердження укладення 07.02.2023 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договору позики № 78518277 позивачем було надано його паперову копію, і зі змісту цього договору вбачається, його був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання нею одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону останнього, вказаний у договорі. Відповідно до умов цього договору відповідача отримав у власність грошові кошти в розмірі 9000 грн строком на 30 днів (до 09.03.2023) шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника та зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики в розмірі 2,5% на день. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день була узгоджена на рівні 2,70%, з урахуванням чого орієнтовна реальна річна процентна ставка склала 1604,7% (а.с. 9-10).

Згідно з розрахунком заборгованості відповідач станом на 23.08.2023 мав заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 33806,25 грн, що складалася з наступного: 1) 9000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 2) 24806,25 грн заборгованість за відсотками (а.с. 18).

14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, зокрема і право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 78518277 від 23.08.2023 на суму 33806,25 грн, що підтверджується додатковою угодою № 10 від 23.08.2023 та актом прийому-передачі Реєстру боржників від 23.08.2023, а також витягом з Реєстру боржників № 9 до відповідного договору факторингу (а.с. 12-13, 14, 15, 16, 17, 139, 143-144).

На підтвердження укладення 20.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 договору надання фінансового кредиту № 24163-01/2023 позивачем була надана його паперова копія, і зі змісту цього договору вбачається, що він був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов цього договору відповідач отримав кредит у розмірі 9500 грн строком на 25 днів (до 13.02.2023) із зобов`язанням сплати відсотків за користування цим кредитом у розмірі 456,25% річних від суми кредиту в розрахунку 1,25% на добу (а.с. 24, 25-26, 27, 28, 29, 30, 31).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 24163-01/2023 ОСОБА_1 станом 26.09.2023 мав заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 30050 грн, що складалася з наступного: 1) 9500 грн заборгованість за основною сумою боргу; 2) 20550 грн заборгованість за відсотками (а.с. 36).

26.09.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 26092023, відповідно до якого ТОВ «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників, зокрема і право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 24163-01/2023 від 20.01.2023 на суму 30050 грн, що підтверджується актом прийому-передачі Реєстру боржників від 26.09.2023 та витягом з Реєстру боржників до відповідного договору факторингу (а.с. 32-33, 34, 35, 140, 141-142).

На підтвердження укладення 10.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі договору про споживчий кредит № 7784777 позивачем була надана його паперова копія, і зі змісту цього договору вбачається, що він був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов цього договору відповідач отримав грошові кошти в розмірі 800 грн строком на 101 день (11 днів пільговий період та 90 днів поточний період) зі сплатою відсотків за користування цим кредитом у розмірі 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом протягом пільгового періоду та у розмірі 3% від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом протягом поточного періоду (а.с. 42-49).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 7784777 ОСОБА_1 станом на 28.11.2023 мав заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 3150 грн, що складалася з наступного: 1) 800 грн заборгованість за основною сумою боргу; 2) 2270 грн заборгованість за відсотками; 3) 80 грн заборгованість за комісією (а.с. 55).

28.11.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 28112023, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників, зокрема і право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 7784777 від 10.08.2023 на суму 3150 грн, що підтверджується актом прийому-передачі Реєстру боржників № 1 від 28.11.2023 та витягом з Реєстру боржників № 1 до відповідного договору факторингу (а.с. 50-52, 53, 54, 140, 145-146).

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.06.2022 у справі 757/40395/20-ц.

Разом із цим представник відповідача у відзиві на позов категорично заперечував укладення ОСОБА_1 вказаних договорів, отримання за ними грошових коштів та, відповідно, користування такими коштами.

Як вбачається з умов вказаних договорів, вони були укладені дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписані накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, та відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюються до укладених в письмовій формі.

У ч.ч. 1, 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18; від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18; від 28.12.2019 у справі № 922/788/19; від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов?язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною особою та юридичною особою.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3 ст. 207 ЦК України).

Відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом ст.ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21.

Як вбачається із позовної заяви та паперових копій кредитних договорів, ці договори були укладені дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписані накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Водночас роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Разом із цим доказів укладення відповідних договорів, які за формою відповідають вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано.

Так, на підтвердження укладення вказаних кредитних договорів позивачем надані суду їх паперові копії.

При цьому позивачем не надано доказів того, що наявні в матеріалах справи копії договорів створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов?язковим реквізитом електронного документа.

Отже, наявні в матеріалах справи копії договорів не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення договорів позики між відповідачем та кредиторами.

Із наданих позивачем документів неможливо встановити те, що саме відповідачем були застосовані будь-яким способом ідентифікатори (коди підписання договорів), зокрема відсутні докази отримання відповідачем будь-яким чином цих одноразових ідентифікаторів, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційних системах кредиторів, а також відсутні докази ідентифікації за номером телефону, який би належав позивачу.

При цьому згідно з ч. 5 ст. 100 ЦПК України якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У матеріалах справи відсутні також докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження останнім пропозиції щодо укладення договору, зокрема довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину тощо.

Більше того, в матеріалах справи відсутні докази того, що вказані у відповідних паперових примірниках договорів номери рахунку та мобільного телефону дійсно належать відповідачу, а не будь-якій іншій особі, у той час як клопотання про витребування відповідних доказів позивачем також не заявлялося.

На підтвердження обставин перерахування грошових коштів відповідачу за вказаними договорами та наявності у нього боргу за цими договорами позивач надав відповідні розрахунки заборгованості (а.с. 18, 36, 55).

При цьому належними доказами, які підтверджують перерахування грошових коштів, наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно з п.п. 41-46, 59-60 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 , операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. Касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України. Відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті.

Згідно з п.п. 59, 60 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: 1) клієнтські рахунки та виписки з них; 2) аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; 3) книги реєстрації відкритих рахунків; 4) оборотно-сальдовий баланс/оборотно-сальдову відомість. У разі складання регістрів бухгалтерського обліку в електронному вигляді банк зобов`язаний зробити їх копії на паперових носіях на вимогу учасників операції, а також органів контролю та правоохоронних органів відповідно до вимог законодавства України. Клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Отже, банківські виписки з рахунків позичальника, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 630/366/16-ц та від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц.

Однак позивачем не подано до суду належних доказів отримання відповідачем кредиту та перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, а також користування такими коштами, у той час як розрахунки заборгованості, здійснені представником позивача, не можуть вважатися такими документами.

Отже, належних і допустимих доказів отримання відповідачем та користування кредитними коштами, а також виникнення у відповідача заборгованості в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач суду не надав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст. 263 ЦПК України).

Отже, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів укладення відповідних договорів, зокрема і отримання та використання відповідачем кредитних коштів після їх укладення, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за цими договорами недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 100, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ідентифікаційний код 35625014; місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30).

Представники позивача: Костюшок Павло Миколайович (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_1 ); ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Представник відповідача: адвокат Козійчук Олександр Іванович (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_3 ).

Суддя І.Г. Безкровний