Справа № 177/2781/24
Провадження № 2/177/262/25
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

Іменем України

27 січня 2025 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лященко В.В.

за участю секретаря судового засідання Черниш А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №177/2781/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (відповідно до ст.625 ЦК України), суд

встановив:

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 10.09.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №014/3660/152711/74, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 19 900,00 доларів США, зі сплатою 13,85% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 10.09.2028 року. 21.11.2013 року Рахівським районним судом Закарпатської області ухвалено рішення по справі № 305/1837/13-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/3660/152711/74 від 10.09.2008 року в сумі 213 428, 85 грн та вирішено питання про судові витрати. 26.02.2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» укладений Договір відступлення права вимоги №114/70, відповідно до якого право грошової вимоги ОСОБА_1 перейшло до АТ «Оксі Банк». На підставі договору про відступлення права вимоги від 19.07.2019 року, укладеного між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Він Фінанс», право вимоги до ОСОБА_1 перейшло до позивача. На підставі ухвали суду від 31.03.2021 року змінено стягувача у виконавчому листі ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Він Фінанс». На день подання позовної заяви рішення суду залишається не виконаним, у зв`язку з чим у позивача виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, які він просить стягнути за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року в сумі 65 895, 44 грн, яка складається з 46 669, 30 грн - інфляційне збільшення, 19 226, 14 грн - штрафні санкції, стягнути витрати за сплату судового збору та на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 28.11.2024 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з недотриманням позивачем вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

02.12.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду від 28.11.2024 року та документ про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 03.12.2024 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, заявою від 27.01.2025 просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - kv.dp.court.gov.ua. Причину своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.11.2013 року, у справі № 305/1837/13-ц, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/3660/152711/74 від 10.09.2008 року в сумі 213 428, 85 гривень та 2 134, 29 грн судових витрат. Зокрема, суд установив, що 10.09.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/3660/152711/74, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти у сумі 19 900 доларів США строком до 10.09.2028 року під 13,85 % річних. Додатковою угодою №1 від 08.05.2009 року сторони змінили деякі пункти кредитною договору та змінили графік погашення кредиту. Відповідно до п.7.1 кредитною договору ОСОБА_1 зобов`язана здійснювати погашення кредиту та процентів рівними місячними платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів. У ході судового розгляду, встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 станом на 22.02.2013 року допустила заборгованість по кредитному договору, яка складає 213 428, 85 грн, яка складається із заборгованість по кредиту - 18 807, 67 доларів США, що складає 150 329, 71 грн, заборгованість по процентам - 3 581, 38 доларів США, що складає 28 625, 97 грн, пеня по кредиту - 3 939, 19 грн, пеня по процентам - 30 533, 98 грн.

Відповідно до ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 31.03.2021 року у справі №305/1837/13-ц, замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Вищевказані обставини не підлягають доказуванню з огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Так, згідно Договору про відступлення права вимоги №114/70/1 від 19.07.2019 року укладеного між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», право вимоги за Кредитним договором №014/3660/152711/74 від 10.09.2008 року укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», що також підтверджується Реєстром боржників до договору відступлення від 19.07.2019 року.

25.07.2024 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» змінило назву на ТОВ «Він Фінанс».

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три процента річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати та три проценти річних від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за користування боржником утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові за весь час прострочення, у тому числі і за час розгляду справи про стягнення основного боргу у судах та примусового виконання судового рішення.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні встановлені законодавством України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Вказаний висновок зроблено у постанові КЦС/ВС від 27.01.2021 року за результатами розгляду справи № 367/4004/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що оскільки ТОВ «Він Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідачів за Кредитним договором №014/3660/152711/74 від 10.09.2008 року, то відповідно разом з цим набуло право на відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, врахувавши на підставі положень частини четвертої статті 82 ЦПК України преюдиційні обставини, встановлені рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.11.2013 року у справі №305/1837/13-ц, дослідивши наявні у справі докази прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, дійшов висновку про наявність у позивача, відповідно до статті 625 ЦК України, права на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконала в повному обсязі рішення суду від 21.11.2013 року, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Він Фінанс» у розмірі 65 895, 44 грн, з яких: інфляційне збільшення - 46 669, 30 грн, штрафні санкції - 19 226, 14 грн.

Даний факт підтверджується наявним у позовній заяві розрахунком нарахування сум згідно ст. 625 ЦК України.

Дослідивши вказаний розрахунок заборгованості, суд зазначає, що такий було проведено відповідно до вимог законодавства України.

Вказаний розрахунок заборгованості стороною відповідача спростовано не було та контр-розрахунку подано також не було.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, своїх зобов`язань відповідач не виконує належним чином, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржників стягнення 3% річних та індексу інфляції за весь час прострочення, які передбачені ст. 625 ЦК України.

Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року прострочила виконання зобов`язання про сплаті заборгованості за кредитним договором, визначеної рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.11.2013 року, у справі №305/1837/13-ц, при цьому суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат та трьох процентів річних наданим позивачем та приймає його до уваги при ухваленні рішення по справі.

Ураховуючи вищевказані обставини справи, позов ТОВ «Він Фінанс» є обґрунтованим і підлягає до задоволення у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 028, 00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 279, 280 ЦПК України, ст.ст.526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», , кошти нараховані на підставі ст.625 ЦК України, за несвоєчасне виконання зобов`язання за Кредитним договором №014/3660/152711/74 від 10.09.2008 року, за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року, в сумі 65 895, 44 (шістдесят п`ять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять грн сорок чотири коп.) гривень, яка складається з 46 669, 30 грн - інфляційне збільшення, 19 226, 14 грн - штрафні санкції, а також судові витрати за сплату судового збору в розмірі 3 028, 00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В.Лященко