Справа № 951/55/25
Провадження №2/951/90/2025
УХВАЛА

27 січня 2025 року селище Козова

Суддя Козівського районного Тернопільської області Чапаєв Р.В., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діють представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про примусове виселення,

ВСТАНОВИВ:

До Козівського районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діють представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про примусове виселення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Подана позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_4 перебуває у вказаній квартирі всупереч волевиявленню позивача. Відтак, позивач позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися вказаним майном. На підставі викладеного, просить примусово виселити з її приватної власності сторонніх осіб, котрі не дають вільно розпоряджатися майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом спору є примусове виселення з житлового приміщення.

Територіальною юрисдикцією (підсудністю) в цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Положенням статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином, враховуючи предмет позову, беручи до уваги, що заявлені позовні вимоги стосуються виселення, на підсудність даної справи поширюються положення ч. 1 ст.30 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що об`єкт нерухомого майна, про виселення з якого заявлено вимоги, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до територіальної юрисдикції Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Як роз`яснено в п.42 Постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 41 вищевказаної Постанови Пленуму, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Наведене узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17, 09.09.2020 у справі № 910/6644/18.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності

Таким чином, враховуючи предмет спірних правовідносин та беручи до уваги, що заявлені позовні вимоги стосуються виселення зі спірного житлового приміщення, яке не розташовано у межах юрисдикції Козівського районного суду Тернопільської області, тобто розташовано не у територіальних межах ліквідованого Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 Козівського району Тернопільської області, даний спір не підсудний Козівському районному суду Тернопільської області, позов має розглядатись за правилами виключної підсудності в порядку, передбаченому ч.1 ст.30 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги наявні у справі відомості про місцезнаходження нерухомого майна, суд приходить до висновку про передачу вказаної цивільної справи до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Керуючись статтями 4, 27, 30, 31, 260, 353, 354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діють представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про примусове виселення - передати за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено: 27.01.2025.

Суддя Р.В. Чапаєв