Справа № 161/81/23 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М.
Провадження № 22-ц/802/46/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на частку квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ нерухомого майна в натурі та припинення спільної часткової власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 21/32 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач є власником 11/32 часток у цій квартирі.

Також відповідачу належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 у цьому ж будинку.

Позивач вказує, що з моменту набуття частки у квартирі відповідач не цікавиться своїм майном, не приймає участі в його утриманні, створює конфлікті ситуації.

Зауважує, що частка відповідача у квартирі є незначною, саму квартиру поділити неможливо, а також неможливо користуватися нею. На думку позивача припинення права на частку відповідача не завдасть їй істотної школи, оскільки вона забезпечена іншим житлом.

З наведених підстав та з посиланням на приписи ст.365 ЦК України позивач просить суд припинити спільну часткову власність відповідача на 11/32 частки квартири АДРЕСА_3 , з виплатою їй компенсації вартості частки у розмірі 168 528,60 грн. та визнати за позивачем право власності на цю квартиру.

17 березня 2023 року відповідач ОСОБА_4 подала зустрічний позов до ОСОБА_3 про поділ спільного майна в натурі.

Зустрічний позов мотивований тим, що спірна квартира може бути поділена в натурі згідно висновку судового експерта.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, відповідач просить суд: провести поділ квартири за адресою АДРЕСА_4 та надвірних будівель і споруд; виділити в натурі ОСОБА_4 11/32 частини квартири за адресою АДРЕСА_4 , а саме коридор (1) площею 7,8 кв.м., кухню (2) площею 8,4 кв.м. кімнату (7) площею 16,8 кв.м.; виділити в натурі ОСОБА_3 21/32 частини квартири за адресою АДРЕСА_4 , а саме коридор (3) площею 8,2 кв.м. санвузол (4) площею 2,8 кв.м., коридор (5) площею 2,6 кв.м., кімнату (6) площею 16,6 кв.м.; залишити в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сарай (літ. Г-1) та сарай 1/2 частка (літ. Б-1); припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру за адресою АДРЕСА_4 ; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 189 284,00 грн. компенсації за відступлення від ідеальної частки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року в задоволенні, як первісного так і зустрічного позовів, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції, в частині відмовлених позовних вимог зустрічного позову, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

З поданої апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 оскаржує рішення, в частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позову, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення, щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду, в оскарженій частині, залишити без змін.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_4 .

Позивач ОСОБА_3 є власником 21/32 часток у цій квартирі, як спадкоємець за законом після смерті її батька ОСОБА_5 (а.с.13-15).

Відповідач ОСОБА_4 є власником 11/32 часток у цій квартирі.

Згідно з висновком судового експерта Волинського відділення Львівського НДІ судових експертиз від 25 квітня 2024 року №1578 за результатами судової будівельно-технічної експертизи:

1) поділ квартири АДРЕСА_3 , на два ізольовані об`єкти відповідно до ідеальних часток співвласником вказаної квартири технічно неможливий;

2) варіантів поділу нерухомого майна відповідно до ідеальних часток немає;

3) враховуючи архітектурно-планувальні рішення досліджуваної квартири АДРЕСА_3 , а саме розташування кухні, кімнат, санвузла, та коридорів, поділ з відхиленням від ідеальних часток технічно можливий.

Експертом запропоновано один варіант поділу спірної квартири з відступом від ідеальних часток кожного із співвласників

Експерт вважає, що це єдиний варіант поділу досліджуваної квартири, при якому можливий поділ об`єкта дослідження на дві ізольовані квартири з відхиленням від ідеальних часток, проте без проведення добудови.

Співвласнику 21/32 частки пропонується виділити коридор (3) площею 8,2 кв.м. санвузол (4) площею 2,8 кв.м., коридор (5) площею 2,6 кв.м., кімнату (6) площею 16,6 кв.м., всього по квартирі 30,2 кв.м.

Співвласнику 11/32 частки пропонується виділити коридор (1) площею 7,8 кв.м., кухню (2) площею 8,4 кв.м. кімнату (7) площею 16,8 кв.м., всього по квартирі 33,0 кв.м.

Сарай (літ. Г-1) та сарай 1/2 частка (літ. Б-1) пропонується надати у спільне користування.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Згідно з частинами першою - третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).

У постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 520/1305/16, від 17 квітня 2019 року в справі № 545/3753/16-ц, зазначено, що відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Верховний Суд України в постанові від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14 вказав, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

З встановлених судом обставин вбачається, що ОСОБА_4 , з врахуванням висновку експерта, просить суд відступити від ідеальних часток сторін у спільному майні та виділити ОСОБА_3 , яка є власником 21/32 частки -30,2 кв.м. спірної кварти, а ОСОБА_4 - 11/32 33,0 кв.м. спірної квартири.

Вказаний варіант поділу, на якому наполягає ОСОБА_4 , не відповідає засадам розумності, справедливості, та фактично зводиться до перерозподілу часток співвласників, відповідно до якого ОСОБА_4 отримує більшу частину квартири ніж ОСОБА_3 , що в даному випадку є неприпустимим.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що запропонований експертом варіант поділу зроблений з істотним відступом від ідеальних часток співвласників, а саме розмір такого відступу становить близько 11 кв.м., при загальній площі житла 60 кв.м., а тому не може вважатися обґрунтованим.

ОСОБА_6 , як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції заперечувала, щодо такого поділу спірного помешкання, вважаючи, що при такому поділі вона безпідставно буде позбавлена частки у майні, власником якого вона є та категорично заперечувала щодо отримання компенсації за відступ від ідеальних часток.

Інших варіантів поділу спірного нерухомого майна експертом не запропоновано.

Сторони будучи співвласниками квартири АДРЕСА_3 , не позбавлені можливості користуватись спірним майно спільно, домовившись про відповідний порядок користування та володіння ним. Також ОСОБА_4 не позбавлена можливості вимагати від ОСОБА_3 відповідної матеріальної компенсації за користування належним їй майном, у випадку недосягнення згоди щодо порядку спільного користування, з врахуванням положень ст. 358 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції з врахуванням принципу непорушності права власності особи на майно, правомірно відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Однак судом першої інстанції помилково було зазначено, що відповідач ОСОБА_4 всупереч вимогам ч. 2 ст. 365 ЦК України, не внесла на депозитний рахунок вартість відступу від ідеальних часток сторін, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог статті 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В даному випадку ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про поділ нерухомого майна в натурі та припинення спільної часткової власності на підставі ст.364 ЦК України. Таким чином до спірних правовідносин не застосовується частина друга статті 365 ЦК України.

Ураховуючи встановлені апеляційним судом обставини та приписи статті 376 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року, в оскарженій частині, щодо вирішення зустрічного позову необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду покликання на частину 2 статті 365 ЦК України, в решті рішення суду, в оскарженій частині, залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року, в оскарженій частині, щодо вирішення зустрічного позову - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду покликання на частину 2 статті 365 ЦК України.

В решті рішення суду, в оскарженій частині, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: