Провадження № 2/750/212/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Дудка Є.М.,

за участю представника позивача Воронкова О.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

22 серпня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» з використанням засобів поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 00-9028706 від 04 серпня 2023 року в сумі 21350 грн.

Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що 04 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії № 00-9028706, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у вигляді кредитної лінії в сумі 7000 грн. на умовах, передбачених кредитним договором, який вона зобов`язалася повернути, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 10 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (фактор) укладено договір факторингу № 1-10042024, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі і до відповідача за договором № 00-9028706, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем грошових коштів за договором кредитної лінії № 00-9028706. Розрахунки, витяги та довідки, які складені позивачем чи первинним кредитором, не є належними доказами отримання відповідачем кредитних коштів. Враховуючи, що кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей, позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем. Крім того, копія договору кредитної лінії № 00-9028706 від 04 серпня 2023 року не містить підпису первинного кредитора. Наявність підписів підтверджує наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечує їх ідентифікацію. Враховуючи, що ні кредитний договір, ні його додатки не містять підписів первинного кредитора та відповідача, а тому він є нікчемним. Крім того, позивач нараховує та стягує з відповідача комісію, у той час як умови договору про її нарахування є нікчемними. Таким чином, оскільки позивачем не доведено факту підписання кредитного договору, видачі коштів, не обґрунтовано розмір заборгованості, а також заявлено вимоги, які є нікчемними, а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідно до умов договору, Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний, зокрема, через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв?язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов?язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти. Факт ідентифікації відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно даної довідки на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення договору від її імені, відповідачем не надані.Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та в сторін виникли права та обов?язки, які витікають із кредитного договору.Товариство з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, а тому відповідна операція була здійснена Товариством з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн» на підставі укладеного між ними договору. При цьому, перерахування коштів здійснювалося на картковий рахунок відповідача, зазначений нею у пункті 2.8. договору. Небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Відповідач частково погашала заборгованість, що свідчить про визнання умов договору, факту видачі коштів та наявності кредитних правовідносин. Крім того,Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право позивача, як кредитодавця, на встановлення комісії за надання кредиту за кредитним договором. Також, комісія за надання кредиту була відображена і в тексті кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останньої щодо включення комісії за надання кредиту до загальних витрат за кредитним договором.

Відповідач подала заперечення, в якому зазначає, що копія договору кредитної лінії № 00-9028706 від 04 серпня 2023 року, надана позивачем, не містить підпису первинного кредитора. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису всіма сторонами цього правочину. Наявність підпису підтверджує наміри та волю і фіксує волевиявлення учасників правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Враховуючи, що кредитний договір та його додатки не містять електронних підписів первинного кредитора та відповідача, а тому він є нікчемним та таким, що не укладався відповідачем. Комісія, яку також просить стягнути позивач, є нікчемною, навіть якщо вона передбачена умовами договору.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2024 року витребувано в Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» інформацію про те, чи випускалася на ім`я ОСОБА_2 банківська картка (маска картки № НОМЕР_1 ) та виписку по рахунку, відкритого до платіжної картки (маска картки № НОМЕР_1 ) за період з 04 серпня 2023 року до 07 серпня 2023 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що відповідач позов не визнає в повному обсязі з підстав, викладених у заявах по суті справи. У процесі розгляду справи представник відповідача зазначив, що відповідачем договір підписувався, а первісним кредитором ні. Відповідач визнає факт отримання грошових коштів та погоджується з тим, що існує заборгованість, але не в тому розмірі, що просить стягнути позивач. Зокрема, відповідач погоджується із стягненням тіла кредиту, але заперечує щодо стягнення процентів за користування кредитом, оскільки договір не був підписаний первісним кредитором, а також щодо стягнення комісії, оскільки умови договору про її нарахування є нікчемними.

Заслухавши доводи представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

04 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» (кредитодавець/товариство) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір кредитної лінії № 00-9028706, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в сумі 7000 грн. на умовах, передбачених договором, строком на 120 днів (до 02 грудня 2023 року), а позичальник зобов`язалася одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 7-11).

За надання кредиту позичальник зобов?язана сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 5,00% від суми кредиту, що складає 350 грн. (пункт 1.5. договору).

Згідно із пунктом 2.8. договору дата надання/видачі кредиту дата перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку коштів кредиту в сумі 7350 грн. на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 , емітованої банком України.

Відповідно до пунктів 1.4., 1.4.1., 1.4.2. договору тип процентної ставки - фіксована. Знижена процентна ставка становить 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати, визначеної пунктом 1.3.1. даного договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Стандартна процентна ставка складає 2,50% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення кредиту.

Згідно із пунктом 1.3.1 договору позичальник зобов?язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 24 серпня 2023 року протягом дії кредитної лінії. Позичальник зобов?язаний сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами.

Розрахунок процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». До періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається день повернення кредиту (крім випадку, фактичного повернення кредиту в дату, яка не відповідає дню повернення кредиту) (пункт 3.5. договору).

Відповідно до пункту 3.6. договору проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом з дня видачі кредиту до дати фактичного повного повернення кредиту, протягом строку визначеного договором.

Пунктами 1.7., 1.8. договору визначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору становить 5472,01 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає 26250 грн.

З інформаційної довідки № 647/04 від 22 квітня 2024 року та додатків до неї слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» були проведені успішні транзакції. Зокрема, дані транзакції: ОСОБА_2 ; сума 7000 грн., номер платіжної картки - НОМЕР_1 (а.с. 21 на звороті-24).

За інформацією Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 04 грудня 2024 року № 46/1211/148436/2024/БП на ім`я ОСОБА_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_3 .

Випискою по рахунку відповідача в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» підтверджується зарахування на картку відповідача № НОМЕР_2 грошових коштів у сумі 7000 грн.

10 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (фактор) укладено договір факторингу № 1-10042024, за яким фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язався відступити факторові право вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а.с. 27-29).

З копії Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» до Договору факторингу № 1-10042024 від 10 квітня 2024 року, слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 00-9028706 у сумі 21350 грн. (а.с. 30 на звороті-32).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У статті 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів невимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших.

Таким чином, вказаний вище договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного в письмовій формі.

Сторони договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору на таких умовах.

Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору.

Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 10 серпня 2024 року в неї існує заборгованість у сумі 21350 грн., до якої входить: 7000 грн. тіло кредиту; 14000 грн. відсотки та 350 грн. - комісія, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с. 26).

Факт отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 7000 грн. підтверджується випискою по рахунку відповідача, наданою Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», та в процесі розгляду справи не заперечувався представником відповідача.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також, за пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі, зокрема, комісію за надання кредиту.

За вказаних обставин, враховуючи умови договору, строк користування відповідачем грошовими коштами, визначений договором (120 днів), а також те, що відповідач в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, у добровільному порядку не повернула отримані грошові кошти, не сплатила в повному обсязі проценти за користування ними та комісію за надання кредиту, як первісному кредитору, так і позивачу, доказів, які б спростовували розмір заборгованості, не надала, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню.

Посилання представника відповідача на те, що договір не був підписаний первісним кредитором спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема, протоколом створення та перевірки кваліфікованого удосконаленого електронного підпису.

Доводи представника відповідача про те, що з відповідача не підлягає стягненню комісія за надання кредиту, оскільки умови договору, які передбачають її нарахування є нікчемними та посилання на постанову Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15, суд вважає безпідставними, оскільки Законом України «Про споживче кредитування», який набрав чинності у 2017 році, безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі, зокрема, комісію за надання кредиту, а постанова Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 прийнята за інших фактичних обставин.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат.

Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» на підставі договору № 07-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року (а.с. 40-41).

Згідно з актом № 1 про надання юридичної допомоги від 06 серпня 2024 року вартість послуг Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» (відповідач ОСОБА_2 ) становить 9000 грн. (а.с. 44).

Копією платіжної інструкції від 15 серпня 2024 року підтверджується сплата позивачем Адвокатському бюро «Лігал Ассістанс» 90000 грн. за надання правової допомоги згідно з договором № 07-07/2024 від 02 липня 2024 року (а.с. 42 на звороті).

Нормами частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи викладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг, час, витрачений на їх надання, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, наявність сталої судової практики в такій категорії справ, а також те, що відповідачем заявлено про не співмірність витрат позивача на правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в даній справі, однак в сумі 3000 грн.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Гендройця Єжи, 6, офіс 521, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи - 42640371) заборгованість за договором кредитної лінії № 00-9028706 від 04 серпня 2023 року в сумі 21350 грн. (двадцять одна тисяча триста п`ятдесят грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 3028 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.01.2025.

Суддя