Справа № 204/9806/24
Провадження № 2/0203/408/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2025 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Кринюк М.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 10.06.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою було укладено кредитний договір №165312877, відповідно до умов якого останній було видано кредит в сумі 11000 грн., шляхом перерахування грошових коштів на її банківську картку. 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, зі строком дії до 28.11.2019 року; 28.11.2019 року укладено додаткову угоду №19, відповідно до якої строк дії договору факторингу було продовжено до 31.12.2020 року; 31.12.2020 року додаткову угоду №26 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2021 року; 31.12.2021 року додаткову угоду №27 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2022 року; 31.12.2022 року додаткову угоду №31 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2023 року; 31.12.2023 року додаткову угоду №32 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2024 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №146 від 10.08.2021 року до договору факторингу №28/1119-01 від 28.11.2018 року ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки в сумі 24378 грн. 30.10.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №30/1023-01. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки в сумі 39052 грн. 20.08.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №200824, відповідно до якого та реєстру боржників останньому було відступлено право вимоги до відповідачки за кредитним договором в сумі 39052 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі11000 грн., заборгованості по процентам в сумі 28052 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та понесені по справі судові витрати.

В наданому відзиві представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування заперечень посилався на те, що правовідносини за кредитним договором між відповідачкою та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» виникли 10.06.2021 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Витяг з реєстру прав вимоги №146, в якому зазначено відповідачку, датується 10.08.2021 року, тобто через три роки після укладення договору відступлення прав вимоги. Отже, на час укладення договору факторингу у ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було відсутнє право вимоги до відповідачки за кредитним договором.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що з урахуванням положень п.п.1.3,2.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року предметом останнього було відступлення право вимоги до відповідачки. В подальшому додатковими угодами строк дії цього договору продовжувався. 10.08.2021 року на виконання п.2.1 договору факторингу №28-1118-01 від 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано реєстр боржників №146, за яким передано право вимоги до відповідачки за кредитним договором. Таким чином, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та, в подальшому, на користь позивача, було відступлено дійсне право вимоги, з урахуванням строків, визначених договором факторингу та додатковими угодами.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідачки зазначив, що до позивача не перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором, оскільки його укладено 10.06.2021 року, а договір факторингу, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» передано право вимоги за кредитними договорами, укладено 28.11.2018 року. Також представник відповідачки зазначив, що наданий позивачем документ під назвою «Виписка з особового рахунку за кредитним договором №165312877» фактично таким не являється, оскільки складений не банком, а самим ТОВ «Юніт Капітал», не має обов`язкових реквізитів, які передбачені Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженим постановою НБУ України від 04.07.2018 року №75. Останній не містить інформації щодо періоду виникнення заборгованості, а лише узагальнені суми тіла кредиту та відсотків, без зазначення відсоткової ставки, за якою було нараховано відсотки.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09.10.2024 року цивільну справу було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.11.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В призначене судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві позивач, в разі неявки його представника, просив розглядати справу без участі останнього.

його представника, не заперечуючи проти заочного розгляду справи.

Представник відповідачки в наданій заяві, просив проводити розгляд справи в судовому засіданні, призначеному на 23.01.2025 року, без їх участі та відмовити в задоволенні позову.

За вказаних обставин, суд у відповідності до ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України визнав за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

В ст.3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року).

Статтею 12 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачкою, 10.06.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено кредитний договір №165312877, підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до умов п.п.1.1,1.3. вказаного кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді встановленої кредитної лінії на суму 11000 грн. та перший транш за договором в сумі 11000 грн., одразу після укладення договору.

Пунктом 1.7 кредитного договору встановлено, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником.

Згідно платіжного доручення від 10.06.2021 року та довідки АТ «ТАСКОМБАНК» вбачається, що на виконання умов договору ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОА ДОПОМОГА» на картку, емітовану на ім`я відповідачки і зазначену в заяву на отримання грошових коштів в кредиті від 10.06.2021 року, було перераховано кошти в сумі 11000 грн.

В пред`явленому позові позивач посилався на те, що 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, зі строком дії до 28.11.2019 року; 28.11.2019 року укладено додаткову угоду №19, відповідно до якої строк дії договору факторингу було продовжено до 31.12.2020 року; 31.12.2020 року додаткову угоду №26 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2021 року, а також про викладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019 року в новій редакції; 31.12.2021 року додаткову угоду №27 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2022 року; 31.12.2022 року додаткову угоду №31 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2023 року; 31.12.2023 року додаткову угоду №32 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №146 від 10.08.2021 року до договору факторингу №28/1119-01 від 28.11.2018 року ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки в сумі 24378 грн.

30.10.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №30/1023-01.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки в сумі 39052 грн.

20.08.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №200824, відповідно до якого та реєстру боржників останньому було відступлено право вимоги до відповідачки за кредитним договором в сумі 39052 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі11000 грн., заборгованості по процентам в сумі 28052 грн.

Згідно п.п.1.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року визначено, що п під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Пунктом 2.1 вказаного договору визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.8.2 договору факторингу строк дії цього договору закінчується 28.11.2019 року.

Згідно долучених позивачем додаткових угод №19 від 28.11.2019 року, №26 від 31.12.2020 року, №27 від 31.12.2021 року, №31 від 31.12.2022 року, №32 від 31.12.2023 року, вбачається, що строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року продовжувався до 31.12.2024 року.

Крім того, додатковою угодою №26 від 31.12.2020 року договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року було викладено в новій редакції.

Пункти 1.3,2.1 договору залишились в попередній редакції, що зазначена вище.

Пунктом 4.1 договору в новій редакції було визначено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.

Відповідно до ст.512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України).

Відповідно до ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16.10.2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 року у справі №755/15965/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

В постанові від 18.10.2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та додаткова угода №26 від 31.12.2020 року, згідно якої первісний договір факторингу викладено в новій редакції, за якими відбулось первісне відступлення права вимоги за кредитним договором №165312877 від 10.06.2021 року, було укладено між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» раніше укладання зазначеного кредитного договору.

Вказане свідчить щодо предметом останнього на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за взагалі неіснуючим на той час кредитним договором №165312877 від 10.06.2021 року, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за цим кредитним договором, як ТОВ «Таліон Плюс» згідно договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, так і в подальшому ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» згідно договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 року та ТОВ «Юніт Капітал» згідно договору факторингу №200824 від 20.08.2024 року.

Крім того, на час укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року, сторонами не було досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином, тобто не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідачки, які виникли після укладення цих договорів.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В зв`язку із відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем по справі судові витрати покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст.3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.207,512,514,519,526,626, 628,1048,1049,1054,1077,1078 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,89,141,211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23 січня 2025 року.

Суддя С.Ю.Казак