Справа № 157/1900/24
Провадження № 2/157/125/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

у складі головуючого судді Ходачинського Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кисляка Я.С.,

позивача ОСОБА_1

представника Державної казначейської служби України Христюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, поліцейський офіцер громади СП Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Федорович Артур Олегович, про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

До Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, поліцейський офіцер громади СП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Федорович А.О., у якій позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 12.06.2014 у справі № 157/590/24 скасовано постанову поліцейського офіцера громади СП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Федоровича А.О. серії ГБВ № 445040 від 26.03.2024 про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 183 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Зазначені обставини є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, що здійснюється незалежно від вини, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Ухвалою судді від 22.11.2024 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У поданому відзиві представник Державної казначейської служби України зазначила, що відповідач заперечує проти задоволення вимог позовної заяви. Обґрунтовує свою позицію, тим що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом, того, що дії чи бездіяльність співробітників поліції заподіяли позивачу моральну шкоду. Крім того, ОСОБА_1 не надав жодних доказів, що погіршення самопочуття є наслідком винесення щодо нього постанови про адміністративне правопорушення. Позивачем необґрунтовано визначено моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Звертає також увагу, що з 01 січня 2024 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» змінилося правове регулювання визначення розміру мінімальної заробітної плати. Зокрема, статтею 8 даного закону окремо визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду. Також зазначає, що Казначейство не здійснювало будь-яких протиправних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів не порушувало, тому підстави для стягнення коштів з Казначейства відсутні. Враховуючи вищезаначене просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представником Головного управління Національної поліції у Волинській області подано відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 управління вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свою позицію відповідач обґрунтовує правомірністю дій поліції при притягненні до відповідальності та висновками судів у справах про скасування постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Крім того, позивачем при визначенні суми стягнення за спричинену моральну шкоду не враховано засади розумності та справедливості, як того вимагає ч. 3 ст. 23 ЦК України. На думку управління, позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, оскільки працівники поліції діяли в межах своїх повноважень відповідно до норм Закону України «Про національну поліцію», Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того, позивачем не встановлено факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою у сумі 10000 грн. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Враховуючи вищезазначене, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, а тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Поліцейським офіцером громади СП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Федоровичем А.О. подані письмові пояснення на позовну заяву, де він зазначає, що позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Зазначив, що реалізація механізму оскарження постанови не є порушенням прав особи в розумінні статті 23 ЦК України.. Заявлена сума немайнової шкоди є завищеною, необґрунтованою, оскільки не враховано загальний стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. Вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Позивач не надав належних доказів та підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. На підставі зазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Позивач у судовому засіданні позивні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Зауважив також, що притягнення до відповідальності відбулось під час виконання ним обов`язків як депутата Сошичненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області, а саме під час перешкоджання його участі у засіданні сільської ради. Внаслідок незаконного винесення постанов йому було завдано моральних страждань, адже йому довелось протягом досить тривалого строку відстоювати свою позицію в суді, що також призвело у приниженні його честі та ділової репутації як представника громади.

Представник Головного управління Національної поліції у Волинській області в судове засідання не з`явилася, подала клопотання, де просила розгляд справи проводити без участі представника управління на підставі наявних у справі матеріалів. Також зазначила, що управління вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, просить відмовити у їх задоволенні.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у поданому нею відзиві на позовну заяву, просить у позові відмовити. Крім того, представник під час судового розгляду заявляла клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду Великою Палатою Верховного суду справи № 335/6977/22 та формулювання правових висновків у схожих правовідносинах. Ознайомившись із заявою та загальнодоступними матеріалами справи, суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення, мотивуючи це тим, що дійсно існує правова проблема при визначенні шкоди, завданої складенням протоколу про адміністративне правопорушення. У цій же справі були винесені постанови, тобто кінцеві рішення уповноваженого органу, які були скасовані. Тому правовідносини у справі № 335/6977/22 не є аналогічними досліджуваним і справа може бути розглянута.

Поліцейський офіцер громади СП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Федорович А.О. у судове засідання не з`явився, у поданих письмових поясненнях просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача та представника Державної казначейської служби України, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У судовому засіданні встановлено, що постановою поліцейського офіцера громади СП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Федоровича А.О. від 15.02.2024 серії ГБВ № 445033 позивача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Позивач не погодився з цією постановою та оскаржив її в судовому порядку. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 28.02.2024 у справі № 157/281/24 зазначену вище постанову скасовано, а справу про адміністративне правопорушення надіслано до Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області на новий розгляд (а.с. 7-10).

За результатами нового розгляду поліцейським офіцером громади СП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Федоровичем А.О. 26.03.2024 року винесено нову постанову серії ГБВ № 445040 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Позивач не погодився з цією постановою та оскаржив її в судовому порядку. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 12.06.2024 у справі № 157/590/24 зазначену вище постанову скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито (а.с. 11-13). У мотивувальній частині рішення судом зазначено, що відповідачі не довели правомірності оскаржуваної постанови, наявності у діях позивача події і складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КпАП України, а тому постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн належить скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1, пункту 9 та абзацу 2 частини 2 статті 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової шкоди). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пунктах 2 і 4 частини 2 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: стаття 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали таке провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Цей правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що: «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. У цьому випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України.

Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Отже, закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Під час судового засідання не вдалось дослідити долучений ГУНП у Волинській області диск з аудіо записом телефонного дзвінка на лінію «102», оскільки диск не містив жодної інформації (а.с. 92, конверт був опечатаний, вперше відкривався безпосередньо в засіданні). Ці обставини вже з`ясовувались судами під час скасування постанов про притягнення до відповідальності, також щодо цього доказу робилися судами висновки, які призвели до ухвалення відповідних рішень. Суд не вбачає перешкодою недослідження цього доказу з технічних причин, який вже був досліджений та проаналізований судами в адміністративних справах.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що відповідач протиправно притягнув його до відповідальності та наклав стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень. Як доказ завданої шкоди позивачем до позовної заяви долучено виписку з медичної карти амбулаторного хворого, у якій 11.09.2024 йому встановлено діагноз Гіпертонічна хвороба 2 ст. (а.с. 14,15). Суд погоджується з позицією відповідачів та третьої особи, що долученим витягом з медичної картки не доводиться причинно-наслідковий зв`язок між хворобою позивача та його притягненням до адміністративний відповідальності. Поставлення такого діагнозу може бути спричинено й іншими чинниками віком, способом життя, стресовими ситуаціями, воєнним станом, або ж усіма чинниками в комплексі.

Аналізуючи обставини притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що встановленні у судових рішеннях, суд бере до уваги, що ОСОБА_1 є депутатом Сошичненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області, тобто обраний для виконання обов`язків як представник місцевої громади. Притягнення його до відповідальності сталось саме під час безпосереднього виконання ним своїх обов`язків, а саме участі у зборах громади. Сам факт притягнення до відповідальності під час виконання публічних повноважень може бути достатньою підставою для приниженні честі та гідності особи, а також її ділової репутації. Позивачу довелось доводити правомірність своїх дій шляхом оскарження у судовому порядку постанов про притягнення до відповідальності. Остаточним рішенням суду встановлено факт відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Суд вважає, ОСОБА_1 має право вимагати відшкодування моральної шкоди за неправомірне притягнення до відповідальності, що спричинило приниження честі та ділової репутації особи, що діяла в інтересах громади.

Згідно із ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, тобто розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Абзацом 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи обставини незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що відбулось під час його безпосереднього здійснення повноважень як представника громади, а також тривалість відстоювання своєї позиції шляхом участі у судових процесах у двох справах, затрачений ним час на відновлення його порушеного права, що в сукупності призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, а також і відновлення порушених прав позивача самим фактом скасування постанови суду про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, та виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості і добросовісності, суд вважає непропорційним заявлений ним до відшкодування розмір моральної шкоди тому адміністративному стягненню, що було накладено.

Суд дійшов висновку, що справедливим і достатнім розміром відшкодування моральної шкоди та сатисфакції буде відшкодування у розмірі накладеного постановою на позивача штрафу - 3400 гривень.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 753/4724/21, провадження № 61-947св22 зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

Таким чином, кошти у відшкодування моральної шкоди позивачу належить стягнути з Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи питання про судовий збір, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати його за рахунок держави.

Керуючись ст. 23 та 1167 Цивільного кодексу України та ст. 4, 5, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь позивача ОСОБА_1 3400 (три тисячі чотириста) гривень відшкодування моральної шкоди.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Волинського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області, 43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, буд. 11, .

Відповідач: Державна казначейська служба України, 01601, м. Київ, Печерський р-н, вул. Бастіонна, буд. 6, .

Третя особа: поліцейський офіцер громади СП Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Федорович Артур Олегович, 44501, Волинська обл., м. Камінь-Каширський, вул. Шевченка, буд. 6.

Повний текст рішення суду складений 24.01.2025 року.

Головуючий Роман ХОДАЧИНСЬКИЙ