УХВАЛА

24 січня 2025 року

м. Київ

справа № 501/2592/17

провадження № 61-1054ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шиєнкова Ярослава Євгеновича на рішення Іллічівського міського суду Одеської області

від 08 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 05 листопада 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання порушеним права фізичної особи як споживача банківських послуг, визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року акціонерне товариство «Сбербанк» (далі - АТ «Сбербанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» (далі - АТ «МР банк») звернулося до суду з вищевказаним позовом до

ОСОБА_1 , в якому просило суд: стягнути заборгованість станом

на 07 листопада 2017 року за кредитом у сумі 64 467,32 грн, за процентами в сумі 69 417,72 грн, пеню за прострочення повернення заборгованості за кредитом у сумі 127 387,14 грн, пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом у сумі 74 712,45 грн, а всього заборгованість у загальній сумі 335 984,90 грн.

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до АТ «Сбербанк», в якому просила суд:

- визнати порушеними її права як фізичної особи споживача фінансових послуг банку при укладенні кредитного договору №164#7 від 20 вересня 2013 року;

- визнати на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України недійсним Кредитний договір № 164#7 від 20 вересня 2013 року, укладений між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_1 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08 вересня 2020 року позов ПАТ «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором № 164#7 від 27 вересня 2013 року в розмірі 294 894,48 грн,

з яких:

- 64 467,32 грн - заборгованості за кредитом;

- 55 315,50 грн - процентів за користування кредитом;

- 103 921,32 грн - пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом;

- 71 190,34 грн - пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сбербанк» судовий збір у розмірі 5 039,78 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Сбербанк» про визнання порушеним права фізичної особи як споживача банківських послуг банку, визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року апеляційну скаргу АТ «Сбербанк», правонаступником якого є АТ «МР банк», задоволено частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 вересня 2020 року

в частині позовних вимог АТ «Сбербанк», правонаступником якого є АТ «МР банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінено.

Позовні вимоги АТ «Сбербанк», правонаступником якого є АТ «МР банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «МР банк» (до правонаступництва АТ «Сбербанк») за кредитним договором № 164#7 від 27 вересня 2013 року заборгованість станом на 15 березня 2017 року:

за кредитом у сумі 64 467,32 грн,

за процентами в сумі 57 258,47 грн,

пеню за прострочення повернення кредиту в сумі 32 233,66 грн,

пеню за прострочення повернення процентів у сумі 28 629,24 грн,

всього в загальній сумі 182 588,69 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «МР банк» витрати на сплату за подання позовної заяви в сумі 2 738,62 грн.

23 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шиєнков Я. Є. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року (надійшла до суду 23 січня 2025 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, закрити провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі

у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Касаційна скарга подана до суду касаційної інстанції з пропуском строку на касаційне оскарження.

У постанові Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року вказано, що повний текст постанови виготовлено 05 листопада 2024 року, отже останній тридцятий день на касаційне оскарження припадає на 05 грудня 2024 року (четвер).

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року зареєстрована 06 листопада

2024 року, забезпечено надання загального доступу - 07 листопада 2024 року.

У касаційній скарзі представник заявника заявив клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги та зазначив, що копію постанови Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року ним отримано 24 грудня 2024 року.

Однак, представником заявника не надано жодного доказу на підтвердження того, що судом апеляційної інстанції порушено порядок направлення сторонам копії постанови.

Також, представником заявника не надано жодного доказу на підтвердження того, що він не отримував копію оскаржуваної постанови через підсистему «Електронний суд».

Оскільки представником заявника не надано доказів порушення судом апеляційної інстанції порядку направлення сторонам копії постанови, та не вказано конкретних обставин та поважних причин, що завадили йому вчасно подати касаційну скаргу, то касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для вказання поважних причин та подання відповідних доказів.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, заявник та її представник повинні були цікавитися рухом справи, при тому що суд апеляційної інстанції розглядав справу також і за апеляційною скаргою заявника, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 405/4689/19 (провадження № 61-1979ск24) зазначено, що особою, не повідомленою про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої відкрито провадження.

Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Шиєнкова Я. Є. не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

У касаційній скарзі представник заявника посилається, як на підставу касаційного провадження на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не може бути прийняте касаційним судом, оскільки воно є загальним та не відповідає вимогам, викладеним у ЦПК України.

Зокрема, заявник не вказує, щодо питання застосування якої саме норми права та у яких саме подібних правовідносинах, на думку представника заявника, відсутній висновок Верховного Суду.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги

з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення

в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

ОСОБА_1 оскаржує судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у повному обсязі, тобто в частині як первинного, так і зустрічного позовів.

АТ «Сбербанк» звернулося до суду з позовом у 2017 році та заявляло позовну вимогу майнового характеру.

ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом у 2018 році та заявляла дві позовні вимоги немайнового характеру.

Із тексту судових рішень, які були прийняті у даній справі, не вбачається того, що суди, при розгляді справи, застосовували положення Закону України «Про захист прав споживачів» (лише представник заявника посилався на положення даного закону), тобто судами першої та апеляційної інстанції не застосовано норми даного закону до спірних правовідносин.

Питання, чи вірно суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права, Верховний Суд може вирішити лише при розгляді справи по суті.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 600,00 грн.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 762,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 704,80 грн, 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 8 810,00 грн).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

При цьому суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.

Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі - 12 898,74 грн:

1) Судовий збір за позовні вимоги майнового характеру - 5 039,77 грн (335 984,90*1,5%=5 039,77);

2) Судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру - 1 409,60 грн (704,80*2=1 409,60);

3) Судовий збір за подачу касаційної скарги - 12 898,74 грн ((5 039,77+1 409,60)*200%=12 898,74).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, згідно з частиною шостою статті 43 ЦПК України процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до пункту 29 Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), у разі подання до суду документів

в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Згідно із частиною сьомою статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Так, касаційна скарга була сформована в системі «Електронний суд», проте доказів надсилання листом з описом вкладення копій цієї касаційної скарги АТ «МР банк», представник заявника не надав.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Шиєнкова Ярослава Євгеновича про поновлення процесуального строку подачі касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шиєнкова Ярослава Євгеновича на рішення Іллічівського міського суду Одеської області

від 08 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 05 листопада 2024 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць