Справа №461/7942/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ),

в інтересах якої діє адвокат Денисюк Оксана Іванівна

(33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 19, оф. 530; РНОКПП: НОМЕР_2 ;

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до

ОСОБА_2

( АДРЕСА_2 ;

РНОКПП: НОМЕР_3 )

про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Адвокат Денисюк Оксана Іванівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до прохальної частини заяви, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 7227213 гривень 12 копійок, з яких:

- 7000000 гривень ? сума основного боргу,

- 137704 гривні 92 копійки - сума процентів за користування коштами,

- 89508 гривень 20 копійок - сума процентів за користування позикою,

а також понесені витрати на сплату судового збору.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник позивача покликається на те, що 05.08.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Сиротяк Ю. Р., за реєстровим №1600 та договір іпотеки від 05.08.2024 посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяк Ю. Р., за реєстровим №1601, як засіб забезпечення виконання умов договору позики. Відповідно до умов договору позики, позивач, як позикодавець, надала у позику відповідачу грошову суму в розмірі 7 000 000 гривень 00 копійок, а відповідач, як позичальник, зобов`язався прийняти та повернути позику (грошові кошти) у повному обсязі в строк до 19.08.2024 та забезпечив виконання зобов`язань за договором позики нерухомим майном, а саме іпотекою. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов`язання щодо повернення грошових коштів, 04.09.2024 та 20.09.2024 позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про усунення порушень договору позики від 05.08.2024, однак таку ним одержано не було, будь-які дії щодо повернення боргу ОСОБА_3 не вживались.

Таким чином, беручи до уваги те, що на момент звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідачем не погашена, ОСОБА_1 змушена звертатися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.09.2024 відкрито провадження у справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

29.10.2024 від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вказує, що не заперечує факту одержання від позивача за договором позики грошових коштів, які він зобов`язався повернути у строк до 19.08.2024. Пояснює, що повернути одержані кошти у визначений строк не мав фінансової можливості. Стверджує, що умовами договору позики від 05.08.2024 не було передбачено обов`язку сплати ним процентів за користування позикою у розмірі 13% річних, а враховуючи значну суму боргу, вважає, що сплата процентів за користування коштами у розмірі 20% річних є надмірною мірою відповідальності. Зауважує, що позика буде повернута у найближчі строки періодичними платежами.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до ст.128 ЦПК України, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення поштового відправлення, а також довідками про доставку електронного листа на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи.

Суд враховує, що сторони обізнані про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять клопотання учасників про розгляд справи у їх відсутності, відтак, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 05.08.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Сиротяк Ю. Р., за реєстровим №1600. Виникнення договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою про отримання в борг грошових коштів. Даним документом, який боржником було видано кредитору за договором позики, є підтвердженням як його укладення, так і умов договору, а також засвідченням отримання від кредитора певної грошової суми.

Наведений факт визнається відповідачем.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.ч.1,2 ст. 1047 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно тексту розписки: «Я, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_4 , реєстраційний номер картки платника податку НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Даною розпискою підтверджую те, що отримав у борг від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серія НОМЕР_5 , реєстраційний номер картки платника податку НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти в сумі 7000000 гривень 00 копійок, що в еквіваленті становить 169800 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день написання розписки, відповідно до договору позики від 05.08.2024, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяк Ю.Р., за реєстровим номером 1600. Отримані кошти зобов`язуюсь повернути у строк до 19.08.2024. Грошова сума по даній розписці передана мені під час її написання. Дана розписка написана мною власноруч. При написанні розписки до мене не вчинився ні психологічний, ні фізичний тиск зі сторони позичальника, інших сторонніх осіб.».

Зі змісту статті 1049 ЦК України вбачається, що за договором позики саме на позичальника покладається обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 11.06.2021 року, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/11670/17, провадження №61-21701св19, зроблено правовий висновок про те, що за своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19).

Таким чином, під час розгляду справи, підтверджено факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів у позику від ОСОБА_1 . За даних обставин, суд дійшов висновку, що відповідач отримав грошові кошти від позивача в розмірі 7000000 гривень 00 копійок у позику, оскільки встановлено, що між сторонами у справі укладений договір позики. Отже, судом встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов`язання за договором позики шляхом надання відповідачу коштів. У свою чергу, відповідач порушив умови договору позики, а саме не повернув позивачу кошти до 19.08.2024.

За таких обставин, оскільки відповідач на день подання позову до суду зобов`язання не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача суму грошових коштів за договором позики від 05.08.2024, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Сиротяк Ю. Р., за реєстровим №1600, у розмірі 7000000 гривень 00 копійок.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Беручи до уваги те, що сторонами під час укладення договору позики не встановлено розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, суд приходить до висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Рішенням правління Національного банку України №272-рш від 25.07.2024 р. «Про розмір облікової ставки Національного банку України», збережено облікову ставку на рівні 13% річних. Рішення набрало чинності з 26.07.2024. Рішенням НБУ від 19.09.2024 р. №340-рш «Про розмір облікової ставки Національного банку України», збережено облікову ставку на рівні 13% річних. Рішення набрало чинності з 20.09.2024.

З урахуванням наведеного вище, суд погоджується з долученим до матеріалів справи адвокатом Денисюк Оксаною Іванівною, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , розрахунком розміру процентів за користування позикою (1048 ЦК України), та приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 процентів від суми позики у розмірі 89508 гривень 20 копійок.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків (ст. 625 ЦК України) за користування грошовими коштами (умовами пункту 7 договору позики від 05.08.2024 визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% річних від простроченої суми) у сумі 137704 гривні 92 копійки, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У той же час, з 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який згодом був продовжений відповідними Указами.

Отже, вимоги позивача про застосування ст.625 ЦК України заявлені за період, який стосується періоду дії в країні воєнного стану, є безпідставними, оскільки встановлено, що нарахування відсотків за користування грошовими коштами, згідно ст.625 ЦК України здійснюється після закінчення строку дії договору, а строк дії такого закінчився 19.08.2024, тобто під час дії воєнного стану. Більше того, договір позики посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Сиротяк Ю. Р., за реєстровим №1600, було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час дії воєнного стану, а отже умова договору позики від 05.08.2024 про сплату на вимогу позикодавця суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% річних від простроченої суми, у цій частині є нікчемним.

Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.(Постанова Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 204/8492/21 провадження №61-10602св22)

За таких обставин, з огляду на наведені вище норми закону, до ОСОБА_3 не повинні застосовуватись положення статті 625 ЦК України, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову ? на відповідача; уразі відмовив позові ? на позивача; у разі часткового задоволення позову ? на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати суд присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 14851 гривню 53 копійки.

Згідно п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 вказує, що очікує понести у зв`язку із розглядом справи 40000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, суд вирішує питання розподілу витрат документально підтверджених на момент ухвалення рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики в розмірі 7000000 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 процентів від суми позики у розмірі 89508 гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 14851 гривню 53 копійки.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач ? ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ),

представник позивача ? адвокат Денисюк Оксана Іванівна

(33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 19, оф. 530; РНОКПП: НОМЕР_2 ;

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

відповідач ? ОСОБА_2

( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 )

Повний текст рішення складено 23 січня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький