РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/9105/24

Провадження № 22-ц/4815/31/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

судді : Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 серпня 2024 року, ухваленого в складі судді Ковальова І.М., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі №569/9105/24 ,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2022 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Судовим наказом Рівненського міського суду від 30.04.2023 року стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі частини заробітку відповідача.

На даний час сімейні стосунки між сторонами припинено. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відповідач матеріальну допомогу на її утримання добровільно не надає, хоча має таку змогу, оскільки є особою працездатного віку.

Просила суд про задоволення позову.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 вересня 2022 року Білокриницькою сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис №25 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 аліменти на утримання дружини в розмірі 3028 грн. щомісячно, починаючи з 14 травня 2024 року і до досягнення дитиною трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

В поданій апеляційній скарзі на рішення в частині стягнення аліментів на утримання дружини та витрат на правову допомогу відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував його матеріальне становище, оскільки стягнення аліментів у такому розмірі поставить його у скрутне становище так як він немає постійного заробітку та сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки від першого шлюбу у розмірі частини заробітку та з травня 2024 року сплачує аліменти у розмірі частини заробітку на утримання спільної із позивачем сина, а тому стягнення аліментів у такому розмірі та стягнення аліментів за рішенням суду на дітей буде перевищувати розмір 50% його заробітку.

Вважає, що позивачем не доведено, що він може сплачувати аліменти на її утримання по 3028, 00 грн щомісячно.

Разом з тим, вказує, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд мав врахувати, що розмір судових витрат повинен бути співмірним із ціною позову. Вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтовано завищеним та неспівмірним з ціною позову та складністю цієї справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити без зміни, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає цим вимогам.

Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2022 року, який рішенням Рівненського міського суду від 06.08.2024 року розірвано.

Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

Відповідно до судових наказів Рівненського міського суду Рівненської області від 30 серпня 2019 року у справі №569/15201/19 та від 30 квітня 2014 року у справі №569/8016/24 стягнуто з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі частини заробітку та аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20).

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не надано жодних доказів, які свідчать про неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі чи наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину.

Визначений судом розмір аліментів на дружину відповідає обставинам справи, а доводи ОСОБА_2 про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти на дружину є безпідставними, оскільки не підтверджені належними і допустимим доказами.

Відповідач не довів відсутності у нього можливості надавати таку допомогу у визначеному позивачкою розмірі.

Водночас, колегія суддів зазначає, що у разі зміни майнового стану чи стану здоров`я платника аліментів він не позбавлений можливості звернення до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів.

Доводи апеляційної скарги щодо не співмірності стягнутих судових витрат на правничу допомогу не заслуговують на увагу з таких підстав.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується із висновком суду місцевого суду, який враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, пропорційності розміру задоволених вимог дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 6000 грн.

Крім того, відповідач не подавав до суду заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу та клопотання про зменшення цих витрат.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 серпня 2024 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 23 січня 2025 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Хилевич С.В.

Ковальчук Н.М.