Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/4802/23
Провадження № 2/644/956/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

За участю секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,

За участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, -

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача, Лоскот М.І., 13.07.2023 року звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за період з 01.01.2015 року по 23 лютого 2022 року за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 72992,96 грн, 3 % річних в сумі 1054,74 грн, інфляційних витрат в сумі 6846,19 грн, а також суму судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача вказує, що відповідачі є споживачами послуг, які надаються КП «Харківські теплові мережі», отримують та користуються послугами опалення та гарячого водопостачання, але за отримані послуги в повному обсязі не сплачують, що привело до утворення заборгованості.

Позивач вказував, що відповідно до рішення Харківського міськвиконкому від 23.12.1998 р. № 1407 « Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» (зі змінами, внесеними рішенням від 30.09.2001 р. № 946), КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкова. Як виконавець послуг КП «Харківські теплові мережі» відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право на стягнення вартості наданих споживачам послуг.

Відповідачами було подано відзив на позовну заяву, вважали, що вимоги КП «Харківські теплові мережі» не грунтуються на нормах чинного законодавства та не підлягають задоволенню за їх недоведеністю та безпідставністю. Зазначали, що вимоги заявлені зі спливом строку позовної давності, що стосується загальної суми заборгованості за опалення вимоги заявлені поза межами 3 річного строку, визначеного ст.257 ЦК України, що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, то в даному випадку підлягає застосуванню спеціальна позовна давність, а саме 6 місяців, враховуючи положення ст. 625 ЦК України, ст. 259, ч.6 ст.232 ЦК України, будь-яких доказів того, що строк позовної давності був збільшений надано не було, тому сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Просили застосувати позовну давність та відмовити позивачеві. Окрім того, зазначено, що позивачем не доведено надання норми споживання тепла, а тому відповідно до вимог ст.ст. 32, 33, 42 ЦПК України це свідчить про недоведеність позовних вимог та підставу для відмови в позові. Відповідачами подано окрему заяву про застосування строків позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_3 подала суду додаткові пояснення, в яких посилалась на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями) у період з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020р. встановлений карантин на всій території України, який продовжувався відповідними постановами КМУ, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року закінчувався 12 березня 2020р., а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, то період заборгованості з 12 березня 2017 року по 31.08.2021р. року не виходить за строки позовної давності. Щодо нарахувань інфляційних витрат та 3 % річних зазначала, що відповідно до положень ст.257 ЦК України, для стягнення індексу інфляції та 3% річних застосовується загальний строк позовної давності - 3 роки. Застосування індексу інфляції за прострочення зобов`язання виплатити суму боргу, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2022р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» зі змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №390 від 21.04.2023р. заборонено стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій. Заборгованість, інфляційні витрати та 3 % річних нараховані відповідачам до 24.02.2022 року, а тому вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Також, зазначала, що інфляційне нарахування та 3% річних від простроченої суми полягають у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів. При визначенні інфляційних витрат підлягають застосуванню, за аналогією закону, норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та постанови КМУ «1078 від 17.07.2003 року, якою затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Держкомстату України №265 від 27.07.2007 року. Стягнення інфляційних витрат та 3% річних передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України. Нарахування 3% річних та інфляційних витрат проведено до початку воєнного стану. Наводила практику Верховного Суду та Харківського апеляційного суду з означеного питання. У разі застосування судом строку позовної давності, заборгованість відповідачів за послуги з теплопостачання за період з 12 березня 2017р. по 23.02.2022 р., складатиме: - 53 412, 02 грн. борг за послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання; - 6846,19 грн. - інфляційні втрати; - 1054,74 - 3% річних; - судовий збір.

Відповідач надав додаткові пояснення по справі, в яких посилався на те, що він відмовився від послуги з гарячого водопостачання та прилад обліку в його квартирі опломбований, стан пломбування перевіряє періодично контролер. Також, наводив свої доводи щодо необґрунтованості розрахованого тарифу, визначення норми споживання тепла, порядку роботи лічильника тепла, необґрунтоване нарахування плати за технічне обслуговування системи опалення будинку, враховуючи, що в системі опалення будинку неодноразово відбувались аварії та несправності, які приводили до витоку теплоносія та залиття квартири відповідача, не зважаючи на чисельні звернення з приводу витоку теплоносія на трьох трубопроводах через запірні крани та залиття квартири позивач заходів не вживав, завдані збитки не усунув, своєї провини у залитті не визнають. Вважав, що послуги, які надає позивач є небезпечними та наносять шкоду здоров`ю та майну відповідача, нарахування необґрунтовані і незаконні, згідно норми відповідач повинен отримувати 1,96 Гкал, доказів отримання кількості норми не надано, лічильник тепла не обладнаний апаратурою автоматичного регулювання подачі теплоносія, неодноразове залиття квартири свідчить про те, що роботи з технічного обслуговування внутрішньо-будинкової системи опалення не проводяться. Нарахування плати за обслуговування та поточний ремонт необґрунтовані.

Представник позивача ОСОБА_4 подала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримання позовних вимог, не заперечення проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи свого відзиву та пояснень підтримав, просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши доводи відповідача ОСОБА_1 , дослідивши наявні у справі докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1,2 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За даними Реєстру територіальної громади м. Харкова відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . Доступ до цієї інформації був отриманий з дотриманням законодавства у сфері захисту персональних даних та у звя`зку із наданням комунальних послуг.

Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV (діяв до 01.05.2019 року) що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з вимогами абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (абз. 2 ч. 1 ст. 9 Закону №2189-VIII).

Відповідно до ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання віднесені до комунальних.

Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії, або затверджених нормативів (норм) споживання.

Оцінюючи доводи відповідача щодо необґрунтованості тарифу, визначення норми споживання, суд зазначає наступне. Багатоквартирний будинок по АДРЕСА_1 обладнаний централізованими системами опалення КП «Харківські теплові мережі». В будинку встановлено прилад обліку теплової енергії на потреби опалення з жовтня 2020 року. В квартирі індивідуальний прилад обліку витрат гарячої води не встановлений.

Позивач кожного жовтня здійснював подачу теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки. Суду надано акти про підключення/відключення будинку до опалення 2022/2023, які підписані та скріплені печатками, а також копії технічних актів за період 2023 2024 років щодо проведення робіт технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та гарячої води. Тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню у відповідному регіоні, встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тобто, нарахування проводилось в межах повноважень позивача. Доводи відповідача в частині залиття, завдання шкоди, можуть бути предметом розгляд в рамках окремого провадження.

Відповідачі, порушуючи свої зобов`язання, не сплачували за отримані послуги, що призвело до утворення заборгованості. На підтвердження заборгованості позивачем надано відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу за особовим рахунком НОМЕР_1 , відкритим за адресою: АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що за період з 01.01.2015 року по 23 лютого 2022 року оплата за послуги проводилась нерегулярно та не повному обсязі. Розмір нарахувань за централізоване опалення за вказаний період становить 72992,96 грн. За наданим розрахунком в межах строку позовної давності вбачається, що нарахування проводилось за опалення, нарахування за гарячу воду відсутнє, розмір заборгованості за період за період з 12 березня 2017р. по 23.02.2022 р., складатиме: - 53 412, 02 грн. борг за послуги з центрального опалення; - 6846,19 грн. - інфляційні втрати; - 1054,74 - 3% річних.

Оцінюючи подану заяву відповідачів про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину неоднаразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. Тобто, Закон установлює, що: "під час дії карантину, строки, визначені статтею 257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину". З цього слідує, що у разі закінчення процесуального строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 27.06.2023 року № 651, з 01 липня 2023 року в Україні завершено карантин та режим надзвичайної ситуації у зв`язку з пандемією коронавірусу в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з вказаним позовом 13.07.2023 року, вимоги позову заявлені за період з 01.03.2017 року по 23.02.2022 року, тобто поза межах трирічного строку давності та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" заявлені вимоги за період з 01.01.2015 року по 11.03.2017 року, які не підлягають задоволенню, а вимоги позову за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року підлягають задоволенню в повному обсязі.

Приймаючи до уваги наведене, що відповідачі, будучи зобов`язаними своєчасно сплачувати плату за отриманні послуги, в односторонньому порядку припинили виконувати взяті на себе зобов`язання, утворилась заборгованість, суд задовольняє позов частково, в межах строку позовної давності, та стягує з відповідачів на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги централізованого опалення за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, яка складає 53412,02 гривні.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України дійсно встановлено спеціальну позовну давність для окремих видів вимог, та позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В даному випадку, індекс інфляції та 3 % річних не є неустойкою, а є видом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, на дані вимоги розповсюджується загальна позовна давність встановлена законом в 3 роки.

З відомості нарахування інфляційних витрат та 3 % річних за останні три роки за період з 01.10.2020 року по 28.02.2022 року вбачається, що інфляційні витрати склали 6846,19 гривень, 3% річних за аналогічний період 1054,74 гривень, тобто всього 7900,93 гривні. Суд вважає, що вимоги в частині стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову в частково в межах строку позовної давності за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, та стягнення в повному обсязі інфляційних витрат та 3% річних, згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору пропорційно від задоволених позовних вимог (61312,95 х2684/80893,89), а саме в сумі 2034 гривні 32 копійки, в рівних частках.

керуючись ст.ст. 257, 258, 260, 509, 526, 610, 625 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 78, 81, 95, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 150, 162 ЖК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , солідарно, на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», що розташовано за адресою: 61037, м.Харків, вулиця Мефодіївська, 11, р/р НОМЕР_2 , ВАТ «Держаний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, , заборгованість за послуги централізованого опалення за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року у сумі 53412,02 гривень, інфляційні витрати у сумі 6846,19 грн, 3% річних у сумі 1054,74 гривень, а всього 61312 (шістдесят одна тисяча триста дванадцять) гривень 95 копійок.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , солідарно, заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.01.2015 року по 11.03.2017 року залишити без задоволення, у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», що розташовано за адресою: 61037, м.Харків, вулиця Мефодіївська, 11, р/р НОМЕР_2 , ВАТ «Держаний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, , понесені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам в сумі 2034 гривні 32 копійки по 1017 (одній тисячі сімнадцять) гривень 16 копійок з кожного.

Повний текст рішення виготовлений 24.01.2025 року.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

У зв`язку із проголошенням вступної та резолютивної частини строк на апеляційне оскарження обраховується з моменту виготовлення повного тексту рішення суду.

Відповідно до вимог п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», , вулиця Мефодіївська, 11, м. Харків, 61037, представник Лоскот Марина Ігорівна, Борисенко Ірина Анатоліївна, за довіреністю.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

Головуючий: суддя О.В. Бугера