Справа № 454/3665/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Синевської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокаль цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (далі ТОВ ФК «Санфорд Капітал») звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №С-213-0.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 16.04.2018р. Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали угоду № С-213-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. Банк свої зобов`язання перед клієнтом за угодою виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши клієнту можливість користуватись кредитними коштами в сумі 9000,00 грн. в межах кредитного ліміту, визначеного Угодою. Клієнт здійснював користування грошовими коштами кредитного ліміту, що відображено у виписці з його рахунку, однак, свої зобов`язання за Угодою щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією відповідач виконав лише частково. Останній платіж здійснено 18.06.2019р. Внаслідок чого у позичальника сформувалась заборгованість перед банком в загальній сумі 20736,10гривень, що складається з: - заборгованості за основним боргом в сумі 7297,33гривень, - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 13438,77гривень.

16.11.2023 між АТ «ІдеяБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» (Фактор) був укладений договір факторингу№16/11-23.

29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» договір факторингу№29/12-23.

Відповідно до Додатку №2 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до ОСОБА_1 а Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-213-0 від 16.04.2018.

Згідно до Довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Угодою № С-213-0 від 16.04.2018, сформованої Первісним Кредитором (АТ «Ідея Банк») станом на 16.11.2023 заборгованість Боржника/Позичальника становить: - заборгованість за основним боргом в сумі 20736,10гривень, що складається з: - заборгованості за основним боргом в сумі 7297,33гривень, - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 13438,77гривень.

Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023.

ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Розмір заборгованості Позичальника підтверджується Довідкою-розрахунком заборгованості від 16.11.2023 року та випискою з рахунку позичальника за період з 16.04.2018 по 16.11.2023.

ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» правомірно, у передбачений законом спосіб і формі, на підставі договору факторингу набуло право вимоги до відповідача за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, укладеним нею з Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», а в подальшому таке право вимоги було у той же спосіб відступлене на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», яке є поточним кредитором за вказаним зобов`язанням.

З урахуванням того, що остання видаткова операція за БПР Клієнта здійснена за рахунок кредитного ліміту відбулась 31.08.2020р., то останній платіжний період для внесення ОМП сплив 16.09.2020р.. З цієї дати вся заборгованість Позивальника є простроченою. Починаючи з цієї дати і до моменту відступлення прав за вказаним зобов`язанням (16.11.2023 року) Банк не проводив нарахування процентів на заборгованість, штрафних санкцій та пені. Беручи до уваги приписи п.18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України поточний кредитор має право правомірно нарахувати і вимагати сплати індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за період починаючи з наступного дня з дати закінчення строку дії кредитного договору 17.09.2020р. і до 23.02.2022 включно. Таким чином, додатково до суми боргу та процентів, що були нараховані протягом строку дії кредитного договору, відповідно до його умов, відповідач має також сплатити: - інфляційні втрати в сумі 3 502,38 гривень; - три проценти річних в сумі 894,29 гривень.

Оскільки відповідачем в добровільному порядку не повернута заборгованість по кредиту позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість з урахування інфляційних втрат та 3% річних в загальній сумі 25132,77 грн. Також позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача судовий збір у сумі 2 422,40 грн., сплачені ним при подачі позову до суду та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5 200грн.

Представник позивача в судове засідання не прибув, у поданому суду клопотанні просив розгляд справи проводити у його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не прибув, не повідомив суд про причину своєї неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Представник позивача у поданому клопотанні не заперечив проти такого порядку вирішення справи.

На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16.04.2018 Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк" та ОСОБА_1 уклали кредитний договір№С-213-0, відповідно до умов якого відповідачу відкрита кредитна лінія та надані грошові кошти на у сумі 9000 грн.

Відповідно до п.3. кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії попоточному рахунку.

Згідно з п.3.2 ліміт кредитної лінії доступний клієнту на день укладення договору 9000 грн.

Відповідно до п.3.3 процентна ставка за користування коштами кредитної лінії на день укладення договору становить 24% річних.

Акціонерне товариство "Ідея Банк" свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач користувався грошовими коштами кредитного ліміту про що свідчить виписка з його рахунку та довідка-розрахунок заборгованості АТ «Ідея Банк» за кредитним договором.

16.11.2023 між АТ «ІдеяБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» (Фактор) був укладений договір факторингу№16/11-23.

29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» договір факторингу№29/12-23.

Відповідно до Додатку №2 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до ОСОБА_1 а Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-213-0 від 16.04.2018.

Згідно до Довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Угодою № С-213-0 від 16.04.2018, сформованої Первісним Кредитором (АТ «Ідея Банк») станом на 16.11.2023 заборгованість Боржника/Позичальника становить: - заборгованість за основним боргом в сумі 20736,10гривень, що складається з: - заборгованості за основним боргом в сумі 7297,33гривень, - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 13438,77гривень.

Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023 року.

ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» правомірно, у передбачений законом спосіб і формі, на підставі договору факторингу набуло право вимоги до відповідача за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, укладеним ним з Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», а в подальшому таке право вимоги було у той же спосіб відступлене на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», яке є поточним кредитором за вказаним зобов`язанням.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як встановлено у ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи викладені вище норми та обставини справи, суд приходить до висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором в частині стягнення 20736,10гривень, що становлять: - заборгованості за основним боргом в сумі 7297,33гривень, - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 13438,77гривень.

Щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 3502,38грн. та 3% річних у сумі 894,29грн. суд зазначає, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

За змістом ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Беручи до уваги приписи п.18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України поточний кредитор правомірно нарахував індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми за період, починаючи з наступного дня з дати закінчення строку дії кредитного договору 17.09.2020р. і до 23.02.2022р. (до початку дії в України воєнного стану).

Таким чином, додатково до суми боргу та процентів, що були нараховані протягом строку дії кредитного договору, відповідно до його умов відповідач має також сплатити інфляційні втрати та 3% річних.

Також суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених зазначеними вище кредитним договором, а також не спростовує факту наявності простроченої заборгованості та не надає альтернативного розрахунку суми заборгованості, презумпція правомірності яких не спростована.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

При цьому договори та їх умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15№ «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом щодо надання відзиву на позов та доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, в разі наявності таких.

На час розгляду справи судом відповідачем не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вказаний позов подано в електронній формі та сформований в системі «Електронний суд», тому на підставі частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», до зазначеного розміру судового збору застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн /3028,00 грн * 0,8 /, що узгоджується з приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату послуг поштового зв`язку, у задоволенні даної вимоги суд відмовляє, оскільки така позивачем не мотивована та доказів на понесення таких витрат та їх розміру суду не надано.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача у сумі 5 200 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 01.04.2024 укладеного між адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» та ТОВ «Санфорд Капітал», акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5200 грн. не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Дана справа є типовою та нескладною, вказаний позов було подано шляхом його направлення через систему «Електронний суд», розглянута без участі сторін, є типовою для позивача, не представляє для адвоката складності та не потребує окремих консультацій або розробку позиції захисту по кожній конкретній справі цієї категорії.

З урахуванням вищенаведених доводів та мотивів, та того, що позовні вимоги задоволені, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280-283, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» заборгованість за кредитним договором від 16.04.2018р. №С-213-0 в розмірі 25132,77грн., з яких: заборгованості за основним боргом в сумі 7297,33гривень, - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 13438,77гривень, інфляційні втрати 3502,38грн., 3% річних 894,29грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд Капітал» в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову 2 422,40грн. та в рахунок відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал», ; місцезнаходження юридичної особи: 49005, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, будинок 21, 5-й поверх, приміщення 68, 69.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Головуючий: Т. В. Струс