ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року

м. Харків

справа № 621/2596/21

провадження № 22-ц/818/632/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізоновій О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство "Харківобленерго"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Харківобленерго" про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 05 червня 2023 року, постановлене суддею Овдієнко В.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив визнати його звільнення з роботи незаконним, скасувати наказ № 322-к від 12 липня 2021 року про звільнення; поновити його на посаді з 12 липня 2021 року; стягнути з АТ «Харківобленерго» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 липня 2021 року до дня поновлення його на роботі.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 05 червня 2023 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено, змінено дату звільнення ОСОБА_1 згідно наказу № 322к від 12 липня 2021 року та визнано його звільненим з 22 липня 2021 року.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотань про витребування доказів, задовольнити клопотання про витребування доказів та дослідити їх в суді; рішення суду скасувати повністю та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи йому безпідставно було відмовлено у клопотаннях про витребування доказів, з посиланням суду на невідповідність вимогам ст.84 ЦПК України. Тим самим його було позбавлено права на захист своїх прав в суді та унеможливлює об`єктивно розглянути справу по суті, дійсно встановити обставини справи. Виходячи із практики Верховного Суду вважав, що наказ про його звільнення прийнято під час перебування на лікарняному, що є підставою для поновлення його на роботі, а тому був звільнений з посади з порушенням трудового законодавства. Дана обставина свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Зазначив, що відповідно до Статуту відповідача тільки генеральний директор має право, зокрема звільняти з роботи. При цьому, наказ про його звільнення підписано виконуючим обов`язки генерального директора. Вказав, що в звіті по вакансіям, які були надавалися йому для ознайомлення, відсутні 33 посади юрисконсульта. Також, під час його звільнення в штатному розкладі була введена посада заступника начальника відділу примусового стягнення, однак під час його ознайомлення з вакантними посадами йому не було запропоновано цю посаду, яка на той час була вакантною. Наказом № 2 від 04 січня 2021 року в штатний розклад було введено ряд посад, які йому не пропонувалися, створено ряд служб та відділів, де також були наявні вакантні посади, які йому не пропонувалися. Звіт по вакансіям ніким не підписаний, хоча вказаний відповідальний працівник начальник відділу підготовки та обліку персоналу ОСОБА_2 . Таким чином, перелік вакансій, які пропонувалися йому ніким не затверджені і не підписані, тому не мають юридичної сили і не можуть бути достовірними доказами в суді. Вважав, що в звітах вказані посади, які він не може займати за фахом, не всі вакантні посади вказані, не вказувалися ті посади, які підходять йому за фахом, освітою, досвідом роботи, надавалися посади вже зайняті, тому повідомлення та звіти по вакансіям не можуть бути достовірними доказами того, що йому при звільненні були запропоновані вакантні посади. Зазначив, що в суді першої інстанції ніхто порівняльний аналіз обов`язків посадових інструкцій не проводив. Посилався на те, що 12 липня 2021 року відповідач надав йому попередження про скорочення і в той же день звільняє його з роботи. В даному випадку двох місячний термін необхідно відраховувати з 12 липня 2021 року з урахуванням того, що він довго хворів і після першого повідомлення з 11 січня 2021 року пройшло більше двох місяців, після яких його не було звільнено. Вказав, що відповідачем пропонувалася робота на момент попередження і звільнення, але цей перелік посад був вибірковий і неповний, і йому не були запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які були і з`явилися на підприємстві протягом цього періоду. На його неодноразові звернення про надання інформації з зазначених питань, інформація не надавалася, приховувалася. Відповідачем не надано доказів, зокрема наказів про призначення на перелічені посади, що вказані посади не вакантні. В процесі введення нової організаційної структури скоротили лише одну посаду заступника директора з правових питань, яку обіймав він, за своїми функціональними та посадовими обов`язками посади є аналогічними, тому не можна говорити про скорочення штату або чисельності. Таким чином, на підприємстві фактично не відбулось скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці, оскільки мало місце перейменування посади, яку він обіймав. Стверджував, що з 16 вересня 2020 року по 22 вересня 2020 року відповідачем було запропоновано новостворені посади працівникам підрозділів, які перейменовувалися, в цей період ними були написані заяви на переведення та здійснено переведення. Також в цей же період відбулась зміна назви відділу і посади заступника директора та він в цей період знаходився на роботі та у роботодавця був час для його переведення на новостворені посади, в тому числі і на посаду заступник директора з правового забезпечення. Вважав, що посади йому не пропонувалися з причин неприязного ставлення до нього радника генерального директора ОСОБА_3 . Зазначив, що з 16 вересня 2020 року в штатний розклад введена посада заступник директора з правового забезпечення, в той же час в штатному розкладі була наявна посада заступник директора з правових питань, тобто були дві аналогічні посади, які проіснували до моменту скорочення однієї з них і лише наказом від 30 жовтня 2020 року внесено зміни та скорочено у складі управління посаду заступника директора з правових питань, тому висновки суду першої інстанції, що на момент скорочення посада заступника директора була одна і однорідної (аналогічної) не було не відповідає дійсності, не застосування переважного права на залишенні на роботі є грубим порушенням з боку відповідача.

25 вересня 2023 року до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства «Харківобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 січня 2024 року рішення Зміївського районного суду Харківської області від 05 червня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Скасовано наказ АТ «Харківобленерго» № 322-к від 12 липня 2021 року про припинення трудового договору (контракту) та звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з правових питань АТ «Харківобленерго» у зв`язку зі скороченням штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з правових питань АТ «Харківобленерго» з 12 липня 2021 року. Стягнуто з АТ «Харківобленерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 липня 2021 року по 16 січня 2024 року в сумі 1 287 795,18 грн з подальшим відрахуванням обов`язкових платежів.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2024 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «Харківобленерго» задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 16 січня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду, касаційний суд виходив із того, що сама по собі обставина наявності у відповідача вакантних посад, які не були запропоновані позивачу, не є підставою для визнання звільнення незаконним. Визначальним у такому разі є з`ясування обставин можливості позивача, з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду, виконувати таку роботу, а також, чи надав би він свою згоду на переведення на одну з таких посад (зважаючи й на те, що від запропонованих до цього посад, у тому числі юрисконсульта, він відмовився).

Згідно ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367ЦПКУкраїни - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, здійснено відповідачем з дотриманням вимог закону. Водночас, оскільки в день звільнення позивач перебував на лікарняному, наявні підстави для зміни дати його звільнення.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Акціонерне товариство «Харківобленерго» діє на підставі, зокрема, Статуту, затвердженого 06 грудня 2019 року позачерговими Загальними зборами Акціонерного товариства «Харківобленерго» (а.с.163-170 том 2).

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Харківобленерго» з 02 липня 2015 року по 15 листопада 2018 року, та з 12 травня 2020 року по 12 липня 2021 року.

На підставі наказу № 347к від 26 червня 2020 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступник директора з правових питань.

На підставі наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 322к від 12 липня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з 12 липня 2021 року з посади заступника директора з правових питань у зв`язку із скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України, підстава звільнення наказ по Акціонерному товаристві «Харківобленерго» від 30 жовтня 2020 року № 1397. З даним наказом ОСОБА_1 ознайомився 12 липня 2021 року, що підтверджується його підписом. Трудову книжку позивачем отримано 04 серпня 2021 року (а.с.5-6, 8, 83, 88, 89-92 том 1).

Виданню зазначеного наказу передували наступні події:

З копії протоколу засідання Наглядової ради Акціонерного товариства «Харківобленерго» № 15/2020 від 14 вересня 2020 року вбачається, що 14 вересня 2020 року рішенням Наглядової ради Акціонерного товариства «Харківобленерго» затверджено нову організаційну структуру Акціонерного товариства «Харківобленерго», відповідно до якої передбачено замість управління з правового забезпечення, у складі якого передбачалися посада директора з правових питань та заступника директора з правових питань, створення двох управлінь: - судового захисту та примусового стягнення; - управління правового забезпечення та договірної роботи, загальне керівництво якими здійснюється директором з правового забезпечення та заступником директора з правового забезпечення (а.с.36-38 том 1, а.с.51-55 том 2).

Згідно до наказу Акціонерного товариства «Харківобленерго» № 1159 від 16 вересня 2020 року з 16 вересня 2020 року уведено в дію організаційну структуру Акціонерного товариства «Харківобленерго», наказ від 15 травня 2020 року № 633 «Про організаційну структуру» Акціонерного товариства «Харківобленерго» втратив чинність (а.с.96-98 том 1).

З 21 вересня 2020 року по 06 січня 2021 року позивач був відсутній на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

22 вересня 2020 року переведено ОСОБА_4 на посаду заступника директора з правового забезпечення управління правового забезпечення і договірної роботи та управління судового захисту і примусового стягнення АТ «Харківобленерго», про що свідчить довідка начальника відділу підбору та обліку персоналу АТ «Харківобленерго» № 24-603 від 25 квітня 2023 року.

Наказом Акціонерного товариства «Харківобленерго» № 1397 від 30 жовтня 2020 року «Про зміни в штатному розкладі товариства» внесено до штатного розкладу товариства зміни, а саме скорочено у складі Управління посаду заступника директора з правових питань з посадовим окладом 36 816 грн, наказано фінансовому директору ОСОБА_5 внести відповідні зміни до штатного розкладу товариства, наказано директору з управління персоналом ОСОБА_6 забезпечити працевлаштування працівника, посада якого скорочується, згідно з чинним законодавством (а.с.39 том 1).

З протоколу засідання Наглядової ради Акціонерного товариства «Харківобленерго» від 22 грудня 2020 року та наказу Акціонерного товариства «Харківобленерго» № 1726 від 29 грудня 2020 року вбачається, що на підставі рішення Наглядової ради Акціонерного товариства «Харківобленерго» з 04 січня 2021 року уведено в дію організаційну структуру Акціонерного товариства «Харківобленерго», наказ від 16 вересня 2020 року № 1159 «Про організаційну структуру» Акціонерного товариства «Харківобленерго» втратив чинність (а.с.99-104 том 1).

Згідно наказу Акціонерного товариства «Харківобленерго» № 2 від 04 січня 2021 року «Про зміни в штатному розкладі товариства», з метою вдосконалення організаційної структури управління товариства, на підставі рішення Наглядової ради Акціонерного товариства «Харківобленерго» (протокол засідання від 22 грудня 2020 року № 19/2020) та наказу по товариству від 29 грудня 2020 року № 1726 «Про організаційну структуру Акціонерного товариства «Харківобленерго», з 04 січня 2021 року внесено до штатного розкладу товариства такі зміни: увести до складу Дирекції посаду директора комерційного; скоротити у складі Дирекції посаду директора з розподілу електроенергії; скоротити у складі Управління посаду радника генерального директора з технічних питань з посадовим окладом 28 559,00 грн; увести посаду заступника директора технічного по міським, електричним мережам з посадовим окладом 40 800,00 грн; скоротити посаду заступника директора технічного - директора міських електричних мереж з посадовим окладом 40 800,00 грн; увести посаду заступника директора комерційного з розподілу електроенергії з посадовим окладом 36 816,00 грн; увести посаду заступника директора комерційного з ринкових операцій, та розрахунків з посадовим окладом 36 816,00 грн; скоротити посаду заступника директора з розподілу електроенергії з посадовим окладом 36 816,00 грн; увести посаду заступника директора комерційного з експлуатації та обліку з посадовим окладом 36 816,00 грн; скоротити посаду заступника директора з обліку та аудиту з посадовим окладом 36 816,00 грн; увести посаду головного інженера по розподільчим мережам з посадовим окладом 32 941 грн (а.с.184-188 том 1).

На підставі наказу Акціонерного товариства «Харківобленерго» № 3 від 04 січня 2021 року, з метою вдосконалення організаційної структури управління товариства, на підставі рішення Наглядової ради Акціонерного товариства «Харківобленерго» (протокол засідання від 22 грудня 2020 року № 19/2020) та наказу по товариству від 29 грудня 2020 року № 1726 «Про організаційну структуру Акціонерного товариства «Харківобленерго», з 04 січня 2021 року створено шляхом реорганізації, на базі районних відділень Акціонерного товариства «Харківобленерго» м. Харків та районних відділень Акціонерного товариства «Харківобленерго» Харківської області райони електричних мереж в м. Харкові та Харківської області; райони з розподілу електроенергії м. Харків та Харківської області. У складі районів з розподілу електроенергії передбачені посади юрисконсульта (а.с.175-183 том 1).

З довідки начальника відділу підбору та обліку персоналу Акціонерного товариства «Харківобленерго» № 24-603 від 25 квітня 2023 року вбачається, що на виконання рішення Наглядової ради від 14 вересня 2020 року № 15/2020 Акціонерним товариством «Харківобленерго» видано наказ про зміни в штатному розкладі товариства від 16 вересня 2020 року № 1161. Відповідно до затвердженого штатного розкладу та на підставі особистих заяв працівників управління з правового забезпечення Акціонерного товариства «Харківобленерго» було переведено 22 вересня 2020 року до управління правового забезпечення та договірної роботи та управління судового захисту та примусового стягнення, в тому числі ОСОБА_4 - на посаду заступника директора з правового забезпечення (а.с.197 том 2).

11 січня 2021 року, 05 лютого 2021 року та 25 лютого 2021 року ОСОБА_1 ознайомився з попередженнями про скорочення посади заступника директора з правових питань та наступне вивільненні відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України та переліком вакантних посад, наведеним у додатку № 1 «Звіт по вакансіям по підрозділу АТ «Харківобленерго». В свою чергу ОСОБА_1 власноручно підтвердив ознайомлення із вказаним попередженням та з запропонованими вакантними посадами станом на 11 січня 2021 року, 05 лютого 2021 року та 25 лютого 2021 року відповідно, однак від запропонованих вакантних посад відмовився (а.с.40-67 том 1).

З подання Акціонерного товариства «Харківобленерго» № 01-23/2203 від 25 лютого 2021 року вбачається, що адміністрацією товариства 25 лютого 2021 року було направлено подання № 01-23/2203 до Первинної профспілкової організації незалежної галузевої професійної спілки енергетиків України Акціонерного товариства «Харківобленерго». У поданні поставлено питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з правових питань Акціонерного товариства «Харківобленерго» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату працівників (а.с.78 том 1).

Листом Первинної профспілкової організації незалежної галузевої професійної спілки енергетиків України Акціонерного товариства «Харківобленерго» № 200 від 01 березня 2021 року повідомлено, що ОСОБА_1 не є членом Первинної профспілкової організації НПЕУ АТ «Харківобленерго», його звільнення не потребує згоди виборного органу ППО НПЕУ АТ «Харківобленерго» на підставі ст. 43-1 КЗпП України (а.с.79 том 1).

З 09 березня 2021 року по 31 березня 2021 року та з 01 квітня 2021 року по 11 квітня 2021 року позивач був відсутній на роботі у зв`язку із перебуванням у щорічній відпустці, а з 15 березня 2021 року по 25 березня 2021 року та з 12 квітня 2021 року по 09 липня 2021 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

12 липня 2021 року начальником управління по роботі з персоналом та документального забезпечення ОСОБА_7 , провідним інженером відділу підбору та обліку персоналу ОСОБА_8 , інженером 1 категорії відділу підбору та обліку персоналу ОСОБА_9 складено акт про те, що 12 липня 2021 року о 13-00 год. заступнику директора з правових питань Акціонерного товариства «Харківобленерго» Мучаку І.В. повторно надано попередження про те, що посада, яку він обіймає, підлягає скороченню та про наступне вивільнення відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Також ОСОБА_1 був наданий перелік вакантних посад Акціонерного товариства «Харківобленерго» (додаток 1) станом на 12 липня 2021 року. ОСОБА_1 з попередженням та додатком 1 ознайомився, згоду на переведення на запропоновані вакантні посади згідно додатку 1 не надав. Від підпису відмовився (а.с.68-77 том 1).

12 липня 2021 року начальником управління по роботі з персоналом та документального забезпечення ОСОБА_7 , провідним інженером відділу підбору та обліку персоналу ОСОБА_8 , інженером 1 категорії відділу підбору та обліку персоналу ОСОБА_9 складено акт про те, що 12 липня 2021 року о 13-10 год. заступник директора з правових питань Акціонерного товариства «Харківобленерго» Мучак І.В. ознайомлений з наказом від 12 липня 2021 року № 322к про припинення трудового договору. від отримання копії наказу від 12 липня 2021 року, трудової книжки та повідомлення про нараховані суми при звільненні ОСОБА_1 відмовився (а.с.93 том 1).

12 липня 2021 року на дві адреси ОСОБА_1 . Акціонерне товариство «Харківобленерго» направив листи № 23-685 та № 23-684 від 12 липня 2021 року, в яких повідоми про звільнення ОСОБА_1 12 липня 2021 року у зв`язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України). Також повідомив про необхідність його прибуття до відділу підбору та обліку персоналу для отримання трудової книжки. Додаток копія повідомлення про нараховані суми при звільненні, копія наказу про припинення трудового договору від 12 липня 2021 року № 322к (а.с.85-87 том 1).

Згідно Акту про нещасний випадок невиробничого характеру (Форма НТ) та пояснювальної записки ОСОБА_1 від 12 липня 2021 року на ім`я голови комісії з соціального страхування вбачається, що 10 квітня 2021 року у вихідний день ОСОБА_1 перебуваючи в смт Слобожанське при переході вулиці оступився на бордюрі, ударився правим коліном. 11 квітня 2021 року звернувся до Зміївської районної лікарні. Після обстеження йому наложили гіпс. З 12 квітня 2021 року відкрито первинний листок непрацездатності № 414618, який закрито 20 червня 2021 року (а.с.80-82 том 1).

За відомостями журналу реєстрації виходу на роботу за 2021 рік та табелів обліку робочого часу за період з серпня 2020 року по липень 2021 року, тимчасова непрацездатність ОСОБА_1 тривала з 21 вересня 2020 року по 06 січня 2021 року, з 15 березня 2021 року по 25 березня 2021 року, з 12 квітня 2021 року по 08 липня 2021 року. Також позивачу ОСОБА_1 були надані щорічні відпустки з 09 березня 2021 року по 31 березня 2021 року та з 01 квітня 2021 року по 11 квітня 2021 року (а.с.27-30, 31-35, 198 том 2).

Тобто, ОСОБА_1 , відповідно до вказаних документів, був відсутній на роботі з 21 вересня 2020 року по 06 січня 2021 року та з 09 березня 2021 року по 08 липня 2021 року включно.

Таким чином, з 09 березня 2021 року по 14 березня 2021 року, та з 26 березня 2021 року по 11 квітня 2021 року ОСОБА_1 знаходився у щорічній відпустці, а з 15 березня 2021 року по 25 березня 2021 року та з 12 квітня 2021 року по 09 липня 2021 року був відсутній у зв`язку з непрацездатністю (а.с.58 том 2).

Згідно табелю обліку робочого часу за липень 2021 року Акціонерного товариства «Харківобленерго» ОСОБА_1 виходив на роботу один день - 12 числа, після чого вважається звільненим (а.с.122 том 1).

Згідно листа непрацездатності серія АДР № 415035, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Слобожанська лікарня» Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_1 перебував на лікарняному в період з 12 липня 2021 року по 20 липня 2021 року, стати до роботи з 21 липня 2021 року (а.с.7 том 1).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, провадження № 61-312св17, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, провадження № 61-1214св18, від 30 вересня 2021 року у справі № 462/1930/19, провадження № 61-1981св20, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

У справі, яка переглядається, спірні правовідносини стосуються законності звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням посади, яку він обіймав.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Близький за змістом правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі № 6-45цс11 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18).

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

На вказаному судам наголошено у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 07 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19 (провадження № 61-13999св20), від 22 липня 2021 року у справі № 456/57/20 (провадження № 61-6288св21), від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19 (провадження № 61-7098св21), від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19 (провадження № 61-10299св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20 (провадження № 61-7496св21) та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи згідно рішень Наглядової ради Акціонерного товариства «Харківобленерго» та наказами Акціонерного товариства «Харківобленерго» щодо змін організаційної структури та штатного розкладу Акціонерного товариства «Харківобленерго» у відповідача дійсно відбулися зміни в організаційній структурі підприємства, що мали наслідком, зокрема, і скорочення посади, яку обіймав ОСОБА_1 .

На підставі наказу Акціонерного товариства «Харківобленерго» № 1397 від 30 жовтня 2020 року «Про зміни в штатному розкладі товариства» внесено до штатного розкладу товариства зміни, а саме скорочено у складі Управління посаду заступника директора з правових питань з посадовим окладом 36 816 грн, наказано фінансовому директору ОСОБА_5 внести відповідні зміни до штатного розкладу товариства, наказано директору з управління персоналом ОСОБА_6 забезпечити працевлаштування працівника, посада якого скорочується, згідно з чинним законодавством. Тобто скороченню підлягала одна штатна одиниця, яку обіймав ОСОБА_1 .

В свою чергу, ОСОБА_1 був відсутній на роботі, зокрема, з 21 вересня 2020 року по 06 січня 2021 року.

Відповідно до затвердженого штатного розкладу та на підставі особистих заяв працівників управління з правового забезпечення Акціонерного товариства «Харківобленерго» було переведено 22 вересня 2020 року до управління правового забезпечення та договірної роботи та управління судового захисту та примусового стягнення, в тому числі ОСОБА_4 - на посаду заступника директора з правового забезпечення.

Увільнення працівників управління з правової роботи та переведення їх до новостворених управлінь відбулося, коли ОСОБА_1 був відсутній на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, тобто станом на 22 вересня 2020 року його переведення було неможливим.

Станом на 11 січня 2021 року, тобто на час виходу на роботу ОСОБА_1 після лікарняних та враховуючи вихідні та святкові дні, посада заступника директора з правового забезпечення, а також інші керівні посади у новостворених управліннях вже не були вакантними.

В цей же день, 11 січня 2021 року, ОСОБА_1 попереджено про скорочення посади заступника директора з правових питань та наступне вивільненні відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, запропоноване переведення на вакантні посади, перелік якого наведено у Додатку № 1 «Звіт по вакансіям по підрозділу АТ «Харківобленерго».

Того ж числа ОСОБА_1 власноруч підтвердив ознайомлення із вказаним попередженням, від запропонованих вакантних посад відмовився.

В подальшому Акціонерне товариство «Харківобленерго» неодноразово пропонувало ОСОБА_1 вакантні посади на підприємстві, а саме 05 лютого 2021 року, 25 лютого 2021 року та 12 липня 2021 року, від яких позивач відмовлявся. Згідно акту товариства від 12 липня 2021 року ОСОБА_1 відмовився підписувати вказане попередження разом із оглядом вакантних посад.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 пропонувалися всі наявні вакансії на підприємстві станом на 11 січня 2021 року, 05 лютого 2021 року, 25 лютого 2021 року та 12 липня 2021 року, від яких позивач відмовлявся.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, обґрунтовано виходив із того, що вперше відповідач попередив позивача про наступне вивільнення більше ніж за два місяці до звільнення, чим виконав вимоги статті 49-2 КЗпП України.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 про те, що 12 липня 2021 року відповідач надав йому попередження про скорочення і в той же день звільняє його з роботи, тому в даному випадку двох місячний термін необхідно відраховувати з 12 липня 2021 року з урахуванням того, що він довго хворів і після першого повідомлення з 11 січня 2021 року пройшло більше двох місяців, після яких його не було звільнено, є необґрунтовані.

При цьому ОСОБА_1 неодноразово пропонувалися усі наявні у відповідача вакантні посади. Тобто роботодавець належним чином виконав свій обов`язок щодо забезпечення працевлаштування позивача.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Суд першої інстанції встановив, що при звільненні ОСОБА_1 запропоновано всі вакантні посади, які відповідали його освіті, кваліфікації та досвіду роботи.

При цьому обов`язок стосовно працевлаштування працівника означає не просто запропонувати одну чи декілька вакансій, а всі можливі вакансії для того, щоб створити якомога більше можливостей для працевлаштування особи, а також вжити усіх можливих заходів, направлених на те, аби працівник при скороченні його посади мав змогу працювати.

Подібні за змістом правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2023 року у справі № 199/4766/21 (провадження № 61-11101св22).

Колегія суддів дійшла висновку, що відповідач виконав обов`язок щодо надання ОСОБА_1 пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися після попередження про скорочення та існували на день звільнення.

Сам лише факт не запропонування роботодавцем позивачу вакантної посади за умови, що позивач не зміг би обійняти її відповідно до кваліфікаційних вимог вказаної посади, не може свідчити про те, що роботодавцем було порушено вимоги частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України під час звільнення позивача.

Суди мають встановити, що посада, яку не було запропоновано працівнику, реально могла бути ним зайнята, оскільки у протилежному випадку скасування наказу про звільнення лише з цих підстав буде необґрунтованим та свідчитиме про формалізм щодо тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи посада заступника директора з правового забезпечення не була вакантною на момент попередження позивача про вивільнення, оскільки на вказану посаду з 22 вересня 2020 року переведено ОСОБА_4 .

Враховуючи, що на посаду заступника директора з правового забезпечення ОСОБА_4 було призначено за переведенням, а не у зв`язку зі скороченням з іншої посади, немає підстав вважати вказану посаду вакантною, що мала пропонуватися ОСОБА_1 .

Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 753/1531/22 (провадження № 61-13047св22).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що посади на які посилається позивач були вакантні. З наданих відповідачем штатних розписів не вбачається наявності вакантних посад юрисконсультів Барвінківського, Борівського, Золочівського, Мереф`янського та Шевченківського районі.

Судова колегія зауважує, що наявність у відповідача вакантних посад, які не були запропоновані позивачу, не є підставою для визнання звільнення незаконним, оскільки основоположним є можливість позивача, з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду, виконувати таку роботу, зважаючи на те, що від запропонованих до цього посад, у тому числі юрисконсульта, позивач відмовився.

З огляду на викладене колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що відповідачем пропонувалася робота на момент попередження і звільнення, але цей перелік посад був вибірковий і неповний, і йому не були запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які були і з`явилися на підприємстві протягом цього періоду, відповідачем не надано доказів, зокрема наказів про призначення на перелічені посади, що вказані посади не вакантні.

Доводи ОСОБА_1 про те, що посади йому не пропонувалися з причин неприязного ставлення до нього радника генерального директора ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Правила статті 42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі, підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (не повне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина - ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахування інших підстав, перелічених у частині другій статті 42 КЗпП України.

Отже, право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад.

Доводи апеляційної скарги про те, що роботодавцем не було враховано його переважного права на залишення на роботі є безпідставними, оскільки у штатному розписі Акціонерного товариства «Харківобленерго» була лише одна посада заступника директора з правових питань, яка скорочувалася, отже, у роботодавця не було підстав та можливості проводити порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації з метою вирішення питання переважного права на залишення на роботі.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 564/1077/22 (провадження № 61-10874св23).

Оскільки вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, тому вони задоволенню також не підлягають.

Твердження ОСОБА_1 про те, що відповідно до Статуту відповідача тільки генеральний директор має право, зокрема звільняти з роботи, при цьому, наказ про його звільнення підписано виконуючим обов`язки генерального директора, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на Статут товариства, яким передбачені такі повноваження.

Доводи ОСОБА_1 про те, що виходячи із практики Верховного Суду вважав, що наказ про його звільнення прийнято під час перебування на лікарняному, що є підставою для поновлення його на роботі, а тому був звільнений з посади з порушенням трудового законодавства, дана обставина свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки звільнення працівника в період, коли він був непрацездатним, є порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України. Однак наслідком такого порушення є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі. Цей висновок є незмінним і підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19), а також відповідає правовому висновку Верховного Суду у постановах від 10 жовтня 2023 року у справі № 287/516/22 (провадження № 61-5418св23), від 04 жовтня 2023 року у справі № 756/11814/21 (провадження № 61-5092св23) та ін.

Посилання ОСОБА_1 на те, що при розгляді справи йому безпідставно було відмовлено у клопотаннях про витребування доказів, з посиланням суду на невідповідність вимогам ст.84 ЦПК України. Тим самим його було позбавлено права на захист своїх прав в суді та унеможливлює об`єктивно розглянути справу по суті, дійсно встановити обставини справи, колегія суддів також відхиляє, оскільки ОСОБА_1 скористався своїм правом на заявлення цього клопотання в суді апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 05 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 23.01.2025 року.