Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Суд Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві,

встановив таке.

13 грудня 2024 року до суду звернувся представник позивача адвокат Колесник Д. із зазначеною позовною заявою. Просив суд розглянути її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17 грудня 2024 суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

19 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву за підписом ОСОБА_2

27 грудня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, підписана представником позивача Колесник Д.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України, скористався своїм правом відкласти складення повного рішення на строк не більш як десять днів.

Позиції сторін.

Позивач заявив про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, в розмірі 350 000 грн без урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування послався на багаторічну роботу на підприємстві у шкідливих умовах та наявність професійних хронічних захворювань, встановленої МСЕК 30.07.2024, 40% втрати професійної працездатності, встановлення 3 групи інвалідності з причини професійного захворювання. У зв`язку з цим вимушений впродовж тривалого часу лікуватися та багато часу проводити у лікарнях, де не завжди задовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування змушений переносити біль, приймати велику кількість ліків, що також негативно впливає на його психоемоційний стан. Моральна шкода полягає в тому, що змінився спосіб та якість життя позивача. Він постійно скаржиться на виражену задишку при незначному фізичному навантаженні, епізодично утруднене дихання як при фізичних навантаженнях, так і яка виникає спонтанно вранці або в нічний час, частий приступоподібний кашель з виділенням мокротиння, біль в грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль, запаморочення, загальну слабкість, підвищену втому, погіршення розбірливості мови, зниження слуху на обидва вуха, постійний шум у голові та у вухах. Має постійне відчуття фізичного болю, що викликає пригнічений стан, переживання, оскільки розуміє, що покращення стану здоров`я не відбудеться, негативні зміни, які сталися, є незворотними, що завдає йому моральних страждань. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Втрата професійної працездатності безстрокова, відновлення неможливе.

19 грудня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, підписаний ОСОБА_2 . Повноваження ОСОБА_2 надані ОСОБА_3 за довіреністю в порядку передоручення від 28.09.2023. На підтвердження повноважень ОСОБА_3 долучено незаповнений електронний ордер на надання правничої допомоги від 27.09.2023.

По вивченню зазначених документів, наданих на підтвердження права ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суд дійшов таких висновків. Ордер на надання правничої допомоги містить посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги без ідентифікаційних ознак такого договору/доручення (номера та дати). Сам договір/доручення до відзиву не долучений. З отриманої відповіді на запит судді з ЄДРЮО, ФОП та ГФ № 1048789 від 21.01.2025 не вбачається право представництва відповідача Литвиненко Світланою в порядку самопредставництва, тобто на підставі статуту АТ тощо. Оскільки договір/доручення до відзиву не додані, суд не зміг переконатися ні у підставах для представництва самої Литвиненко С., ні у її праві передоручити відповідні повноваження на представництво відповідача Шатунову А. О.

Згідно з ч. 4 ст. 62 ЦПК повноваження адвоката як представника можуть бути, серед іншого, підтверджені ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Згідно з п. 12 Положення про ордер на надання правничої допомоги ордер, серед іншого, повинен містити: серію, порядковий номер ордера; ПІБ або найменування особи, якій надається правнича допомога; посилання на договір про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правничої допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правнича допомога адвокатом. Згідно з п. 2, 11 Положення ордер в паперовій або електронній формі встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Ордер ОСОБА_3 не містить ні серії, ні його номера, ні реквізитів договору про надання правової допомоги/доручення, ні найменування особи, якій надається правова допомога, ні назви органу, в якому така допомога надається. Не долучені також свідоцтво та посвідчення адвоката.

Підтвердження статусу Шатунова А. О. як адвоката також суду не надано. Оскільки ця справа не є малозначною, то представництво відповідача у ній може бути здійснено або представником у порядку самопредставництва (що не підтверджується матеріалами, доданими до відзиву та Відповіддю на запит судді з ЄДРЮО, ФОП та ГФ № 1048789 від 21.01.2025), або адвокатом за договором (ч. 3 ст. 58, ст. 60 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 178 ЦПК України до відзиву, підписаного представником відповідача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача. Оскільки відзив подано особою, повноваження якої не підтверджено, суд не приймає відзив до розгляду (вважає неподаним) та вирішує справу за наявними матеріалами без урахування такого відзиву (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 працював на підприємстві (структурних підрозділах) відповідача (які змінювали назву та організаційно-правову форму):

14.12.1998- 27.09.2000 підземний люковий (учень) шахтоуправління «Октябрське»;

28.09.2000 26.09.2002 підземний машиніст електровозу шахти «Октябрська»;

26.09.2002- 28.01.2004, 23.08.2012-22.01.2013 майстер гірничий шахти «Октябрська;

29.01.2004 09.09.2008, 25.07.2011 11.04.2012, 01.04.2016 - 09.08.2023 заступник начальника дільниці шахтобудівельного управління;

10.09.2008 24.07.2011, 12.04.2012 - 22.08.2012, 15.10.2013 31.03.2016 начальник дільниці шахти «Октябрська».

Згідно з відомостями трудової книжки та Наказом № 1480-к 09.08.2023 був звільнений у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.05.2024, складеним відповідачем (а. с. 13-16, далі «Акт»), 04.04.2024 ОСОБА_1 встановлено діагноз (п. 14 Акта): хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії, група В, легенева недостатність другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією В. О. Остапкович і Н. І. Пономарьової. Причина виникнення захворювання: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,13 разів; еквівалентний рівень шуму перевищував допустимий рівень на 6,8 дБА і складав 86,8 дБА при ГДР 80 дБА (п. 18 Акта). Відповідно до п. 20 Акта позивач особисто на посаді заступника начальника дільниці № 2 проходки шахти «Тернівська (імені Леніна) АТ «КРИВБАСЗАЛ`ЗРУДКОМ" порушив пункти 2.21., 2.26. Посадової інструкції заступника начальника дільниці гірничокопальних робіт, затвердженої наказом ПАТ «КЗРК» від 28.11.2014 № 2554 та ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Згідно з окремою думкою інспектора (з охорони праці) служби охорони праці ОСОБА_4 члена комісії виникнення професійних захворювань у ОСОБА_1 є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом, в результаті чого на робочому місці параметри шкідливих факторів перевищували гранично-допустимий рівень; ОСОБА_5 постійно забезпечувався засобами індивідуального захисту, тому за умови їх використання позивачем дія шкідливих факторів не перевищувала допустимих рівнів; ОСОБА_5 не скористався своїм правом на відмову від роботи у зв`язку з небезпекою для здоров`я або розірвання трудового договору, тому відповідальність за виникнення захворювань лежить на ньому самому.

Згідно з Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 04.04.2024 (а. с. 17-18; далі «Медичний висновок») ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії, група В, легенева недостатність другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією В. О. Остапкович і Н. І. Пономарьової. Діагноз встановлено на підставі 24 років 7 місяців роботи в шкідливих умовах на підприємстві відповідача шахтах Октябрська а ім. Леніна АТ «КЗРК». Зазначено також, що під час трудової діяльності підпадав під вплив: пилу фіброгенної дії у концентрації 2.1-3.81 мг/м?, 93-97% часу зміни, 3 клас 1 ступеня, «шкідливі» (люковий, машиніст електровозу; 2,29 мг/м? при ГДК = 2,0 мг/м?, до 92 % часу зміни, 3 клас 1 ступеня, «шкідливі» (гірничий майстер); 2, 25 мг/м?, до 92% часу зміни, 3 клас 1 ступеня «шкідливі» (начальник, заступник начальника дільниці); рівнів шуму 86.0 96.4 дбА при ГДР = 80 дбА, 3 клас 2-3 ступеня, «шкідливі».

Згідно з Довідкою МСЕК про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках від 30.07.2024 (а. с. 19) ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності безстроково, ступінь втрати працездатності всього 40 %, з них 35 % по ХОЗЛ, 5 % по тугов. Згідно з Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 30.07.2024 (а. с. 20) протипоказана важка праця в умовах виробн. пилу, шуму. Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_1 від 30.07.2024 наявні обмеження до самообслуговування та трудової діяльності; рекомендована відновна терапія, спостереження сімейного лікаря та ЛОР, показані лікувальний масаж, лікувальна фізкультура та санаторно-курортне лікування. Згідно з наданими виписками та епікризами ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у періоди: з 04.08.2012 до 17.08.2012, з 04.02.2015 до 13.02.2015, з 04.02.2019 до 18.02.2019, з 16.06.2023 до 29.06.2023, з 03.07.2023 до 14.07.2023 з діагнозами: ХОЗЛ ІІ ст, дифузний пневмофіброз, емфізема легень; хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст., група А; хронічний бронхіт з бронхообструктивним синдромом, зронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість першого ступеня - за класифікацією ОСОБА_6 і Н. І. Пономарьової.

Отже, зміст правовідносин сторін у цьому спорі складають відносини, що пов`язані з виникненням у працівника (позивача) професійного захворювання, обставин заподіяння внаслідок цього йому моральної шкоди та наявність або відсутність підстав для відшкодування такої шкоди з боку роботодавця (відповідача). Постає також питання, у разі наявності підстав для відшкодування шкоди, про її розмір та, у разі стягнення, питання про урахування чи неврахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч. 3, 4 зазначеної статті, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 3 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці; забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, роботодавець повинен забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується на принципах, серед яких - принцип пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці.

Згідно зі ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 237? КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З наведених норм суд робить висновок про те, що створення і забезпечення нешкідливих умов праці це зона відповідальності працедавця. Якщо виникає потреба у застосуванні індивідуальних засобів захисту, пропонованих роботодавцем, працівником, то таке використання забезпечується контролем з боку першого та його правом і можливістю притягнення до дисциплінарної відповідальності другого. Про це свідчать норми статей КЗпП України: 139 («Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці»), 159 («Обов`язок працівника виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці») та 160 («Постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на роботодавця»). Додержання вимог про охорону праці є частиною трудової дисципліни (стаття 139 КЗпП України розміщена у главі Х з відповідною назвою). За порушення трудової дисципліни до працівника можуть бути застосовані стягнення; процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності, врегульована ст. 147-152 КЗпП України, є формалізованою, а накладення дисциплінарного стягнення оформлюється рішенням/розпорядженням власника/адміністрації (ст. 149 КЗпП України: «стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку»).

Отже, зазначення в п. 20 Акта про порушення з боку з боку ОСОБА_1 пунктів своєї посадової інструкції та ст. 14 Закону України «Про охорону праці» суд відкидає: такий висновок повинен ґрунтуватися та доводитися матеріалами притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. З цих же причин суд не бере до уваги Окрему думку члена комісії ОСОБА_4 , в якій висловлено припущення про те, що за умови постійного користування індивідуальними засобами захисту плив шкідливих факторів на позивача не перевищував би допустимий рівень.

Суд вважає, що відповідач повністю відповідальний за шкідливі умови роботи ОСОБА_1 на його підприємствах (/відокремлених підрозділах тощо). Доказів вини ОСОБА_1 у виникненні у нього професійних захворювань суду не надано.

У Медичному висновку (а. с. 17-18) зазначено про вплив шкідливих факторів під час трудової діяльності ОСОБА_1 впродовж його роботи протягом 24 років і 7 місяців на ш. Октябрська (нині ш. Покровська) та ш. ім. Леніна (нині ш. Тернівська) АТ «КЗРК» (детально наведено вище в цьому рішенні), і весь цей період зазначений як стаж роботи в шкідливих умовах. В п. 17 Акта описано, що професійне захворювання виникло за обставин роботи ОСОБА_1 заступником начальника дільниці на підприємстві (яке змінювало свою організаційно-правову форму та назви) у періоди з 29.01.2004 по 09.09.2008, з 25.07.2011 по 11.04.2012, з 23.01.2013 по 14.10.2013, з 01.04.2016 по 11.07.2023 та за переліком його професійних маршрутів на цьому ж підприємстві (на інших посадах та роботах) в інші періоди (які охоплюють загалом період з 14.12.1998 по 31.03.2016) внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадання під вплив концентрацій аерозолів фіброгенної дії та рівнів шуму, що перевищували нормативні значення.

З наведеного суд дійшов висновку про причинно-наслідковий зв`язок між роботою на підприємстві (у відповідача) та встановленими у ОСОБА_1 хронічними професійними захворюваннями.

Крім того, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).

Заподіяння йому моральної шкоди позивач прямо пов`язує з фізичним болем та стражданнями, яких зазнав і зазнає у зв`язку з наявністю хронічних професійних захворювань. Посилається на вимушену зміну якості та способу життя, пригнічений стан, переживання, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, моральні страждання через усвідомлення незворотності змін.

Шкода здоров`ю позивача внаслідок набуття ним хронічних професійних захворювань підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом (описані вище у цьому рішенні).

Суд вважає, що стан здоров`я будь-якої людини впливає на її психоемоційний стан, а шкода здоров`ю може призводити до виникнення моральної шкоди.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 (далі «Постанова № 4»), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, серед іншого, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Щодо розміру моральної шкоди.

Згідно з п. 9 зазначеної Постанови № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 10 Постанови № 4 розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача.

Суд враховує, що вини самого ОСОБА_1 у заподіянні йому моральної шкоди немає. Відомості про майновий стан відповідача не надані.

Суд також враховує, що розумність, виваженість та справедливість швидше філософські поняття, і законом не визначені. Цивільний процесуальний кодекс України говорить про розумність строків розгляду справи судом. Частина 3 ст. 23 Цивільного кодексу України визначає, що при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Водночас критерії цих категорій не встановлені. Терміну «виваженість» ні ЦПК України, ні ЦК України не містять.

У тлумачних словниках термін «виважений» є синонімом до слів «обережний», «поміркований».

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц міститься такий правовий висновок: «Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.» (п. 90).

Водночас розуміння безпідставного збагачення та його критерії не визначені.

Якщо говорити про розумне задоволення потреб позивача застосовно до обставин цієї справи, суд вважає, що треба оцінювати можливість покращення стану здоров`я ОСОБА_1 , яке безпосередньо впливає на його психоемоційний стан.

Згідно з Індивідуальною програмою реабілітації інваліда ОСОБА_1 від 30.07.2024 йому рекомендована відновна терапія, спостереження сімейного лікаря та ЛОР, показані лікувальний масаж та лікувальна фізкультура, санаторно-курортне лікування. Оскільки інвалідність безстрокова, суд оцінює рекомендовані заходи як постійні (такі, що мають проводитися з певним інтервалом). Суд переконаний, що лікувальні масажі та санаторно-курортне лікування з розумним інтервалом для покращення стану здоров`я коштовні статті витрат, до того ж постійних та регулярних.

Враховуючи, що об`єктивні конкретні критерії визначення розміру моральної шкоди - відсутні, суд визнає факт суб`єктивності в оцінці будь-ким розміру моральної шкоди (включно з особою, якій така шкода заподіяна) як розумного та справедливого.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення однотипних правопорушень.

Вивченням судової практики за період з 01.01.2021 року дотепер суд дійшов висновку про те, що при втраті 40 % працездатності внаслідок професійного захворювання судами першої та апеляційної інстанцій присуджувалося в середньому від 80 до 200 тис. грн. І така різниця в присуджених сумах обумовлена не тим, що гривня як грошова одиниця зазнала протягом трьох років (з початку 2021 до кінця 2024) певного знецінення. Купівельна спроможність цих сум в зазначений період судами не врахована, хоча вона значно змінилася, оскільки сукупний індекс інфляції за період з 01.01.2021 до 31.12.2024 становить 163,899 %.

З цієї причини а також через те, що обставини кожної справи, а також переживання і сприйняття особою моральної шкоди індивідуальні, суд вважає безпідставним орієнтування на наявну судову практику для визначення справедливого та розумного розміру моральної шкоди у цій справі.

Враховуючи зазначене, тривалість роботи позивача на підприємствах відповідача, тяжкість вимушених змін у житті, незворотність шкоди здоров`ю (безстроковість інвалідності), потребу у регулярних реабілітаційних заходах, суд дійшов висновку, що присудження позивачу 350 000 грн моральної шкоди буде справедливим, розумним, співмірним і не призведе до безпідставного збагачення позивача.

Щодо підстав утримання/неутримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів з присуджуваної моральної шкоди.

Стягнення моральної шкоди слід здійснювати без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів з огляду на таке.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту "а" підпункту164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року N 466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", який набрав чинності 23.05.2020, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23.05.2020 пункт "а" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом".

Застосування сполучника "а також" підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту "а" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23.05.2020, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю (в тому числі моральної) не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 180/377/20.

На підставі зазначеного суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За подання до суду позову позивач, якби не був звільнений від сплати, сплатив би 3 500,00 грн. Відповідно, судовий збір в цьому розмірі покладається на відповідача.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 62, 76-81, 89, 141, 178, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 350 000,00 (триста п`ятдесят тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 3 500,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Сторони:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», ідентифікаційний код 00191307, місцезнаходження: 50028, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1А.

Повний текст рішення суду складено та підписано 27 січня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець