1Справа № 335/8548/24 2/335/192/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Куян О.С., представника позивача Фарзаєвої К.А., представника відповідача адвоката Аворник Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И В:

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, надані у період з 01.11.2021 по 30.06.2024, у нежитлове приміщення № 2 по АДРЕСА_1 , в сумі 31 455,37 грн., та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 22.08.2000 №548, додаткових угод до договору оренди від 01.10.2018 та 01.10.2019 користується нежитловим приміщенням № 2 по АДРЕСА_1 , а відтак зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги за вказаю адресою.

Станом на 01.11.2021 типовий індивідуальний договір між Концерном «МТМ» та відповідачами про надання послуг з постачання теплової енергії за вищевказаною адресою є укладеним. Система опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку.

Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з 01.11.2021 по 30.06.2024, на загальну суму 31 455,37 грн., однак відповідач не оплачував надані за вказаною вище адресою послуги, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 15.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 07.10.2024, яке було неодноразово відкладено, востаннє на 22.01.2025.

03.12.2024 на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , у якому він просив залишити без задоволення позов Концерну «МТМ», посилаючись на те, що позивачем не доведено та обставини, що відповідач користувався нежитловим приміщенням №2 по АДРЕСА_1 та отримував послуги з постачання теплової енергії у період з 01.11.2021 по 30.06.2024, та відповідно має будь-які зобов`язання перед позивачем.

В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач не є власником або користувачем нежитлового приміщення АДРЕСА_2 .

Договір оренди державного нерухомого майна №548 від 22.08.2000, та додаткові угоди від 01.10.2018 та 01.10.2019, які долучено позивачем до позову він не підписував, та відповідно не укладав.

Крім того, у п. 1.1 договору №548, предметом договору є підвальне приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 35 кв.м. (кімната №1 відповідно до плану приміщення), а у позові позивач просить стягнути заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, які надавались у нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , площею 36,85 кв.м., що свідчить про те, що у договорі оренди та у позові йде мова про різні приміщення.

У додаткових угодах зазначається, що орендар ОСОБА_1 діє як член Національної спілки художників України, однак у 2015 році він вибув із складу членів спілки.

До позовної заяви позивачем не долучено доказів надання та передання йому в користування нежитлового приміщенням № 2 по АДРЕСА_1

До того ж, у 2013 році відповідач переніс інсульт внаслідок якого він самостійно не пересувається, будь-якої діяльності не здійснює, а відповідно не мав, ані необхідності, ані можливості укладати будь-які угоди про оренду нежитлового приміщення.

Крім того, він не отримував рахунки на оплату послуг з теплової енергії, які надаються у нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , оскільки до вказаного приміщення він не має будь-якого відношення.

12.12.2024 на адресу суду від представника позивача Фарзаєвої К.А. надійшли додаткові пояснення у справі.

Представник позивача зазначила, що відповідно до договору оренди державного нерухомого майна №548 від 22.08.2000 Регіональне відділення Фонду державного нерухомого майна по Запорізькій області передало, а ОСОБА_1 прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме підвальне приміщення у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,00 кв.м.

Пунктом 1 Додаткової угоди до договору оренди державного нерухомого майна №548 від 24.01.2012 було змінено розмір площі нежитлового приміщення підвалу (літ. А-а) з 35,00 кв.м. на 36,85 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 .

У відповіді КП «Врежо №7» від 17.07.2024 №1012, яка надана на запит Концерну «МТМ», було зазначено, що за договором оренди №548 від 22.08.2000 орендарем приміщення підвального поверху (літ. А-5) у складі кімнати №2 площею 36,85 кв.м. є член Спілки художників України ОСОБА_1 , приміщення з орендного користування балансоутримувачу за актом прийому передачі не поверталось.

Договір оренди №548 від 22.08.2000 був пролонгований, оскільки приміщення з орендного користування балансоутримувачу за актом прийому передачі не поверталось.

Також, зазначила, що відповідач не заперечує факт укладення договору оренди, а відтак позовні вимоги до ОСОБА_1 , як користувача приміщення, є законними.

14.01.2025 на адресу суду від представника позивача Фарзаєвої К.А. надійшло клопотання про долучення доказів у справі.

У судовому засіданні представник позивача Фарзаєва К.В. підтримала позов, та просила його задовольнити з підстав викладених у самому позові та додаткових поясненнях. Також зазначила, що ксерокопії договору оренди та додаткових договорів до них, Концерн отримав через власні інформаційні джерела, пояснити походження цих договорів представник позивача не змогла, як і не змогла сказати де перебувають надані нею договори в оригіналах.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Аворник Л.В. проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Зазначила, що відповідач не є ані власником, ані користувачем приміщення №2 за адресою: АДРЕСА_1 . Долучені до матеріалів справи фотокопії договору оренди №548 від 22.08.2000 та додаткових угод, є недопустимими доказами, оскільки невідомо з яких джерел вони отримані, і вони не завірені у встановленому законом порядку. Крім того, ОСОБА_1 не укладав жодних договорів, у договорі та додаткових угодах містяться не його підписи, та він припинив членство у Національній спілці художників України. Також, до матеріалів справи не долучено відомостей про те хто є власником цього приміщення.

Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, доходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Концерн «Міські теплові мережі» (далі - позивач) діє на підставі статуту, відповідно до якого основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут, та інше.

У вказаному позові представник позивача просить стягнути заборгованість за надані у приміщення №2 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,85 кв.м., послуги з постачання теплової енергії, які надавались у період з 01.11.2021 по 30.06.2024, у розмірі 31 455,37 грн.

Позивач вважає, за заборгованість за послуги з теплової енергії, надані за адресою: АДРЕСА_1 , повинна бути стягнута саме із ОСОБА_1 , оскільки він є користувачем вказаного приміщення на підставі договору оренди №548 від 22.08.2000 та додаткових угод до вказаного договору.

У відповіді КП«ВРЕЖО №7» від 16.02.2023 та від 17.07.2024 №1012, яка надана на запит Концерну «МТМ», та долучена до позову, зазначено, що за договором оренди №548 від 22.08.2000 орендарем приміщення підвального поверху (літ. А-5) у складі кімнати №2 площею 36,85 кв.м. є член Спілки художників України ОСОБА_1 , приміщення з орендного користування балансоутримувачу за актом прийому передачі не поверталось.

Згідно рішення міської ради №9 від 13.10.2024 КП «ВРЕЖО №7» припинено шляхом його реорганізації, а саме приєднання до КП «Грандпроект»

У відповіді КП«Грандпроект» від 07.01.2025 №38, яка надана на запит Концерну «МТМ», та долучена до позову, зазначено, що за договором оренди №548 від 22.08.2000 орендарем приміщення підвального поверху (літ. А-5) у складі кімнати №2 площею 36,95 кв.м. є член Спілки художників України Щербина В.М., приміщення за актом прийому передачі не поверталось.

Також, до матеріалів справи долучено копію договору оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ВАТ «Запоріжкокс» №548 від 22.08.2000, який укладено між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області, як орендодавцем та членом Спілки художників України, як орендарем, в особі ОСОБА_1 , відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно підвальне приміщення в житловому будинку, площею 35,00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , під художню студію.

У п. 10.1 договору оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ВАТ «Запоріжкокс» №548 від 22.08.2000, вказано, що цей договір діє з 22.08.2000 по 22.08.2003.

Згідно п. 10.6 Договору, в разі відсутності заяви однієї сторони про припинення або зміну договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку його дії він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Вказаний договір підписаний першим заступником начальника відділення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області Санніковим Ю.М. та членом Спілки художників України ОСОБА_1 .

Також, до матеріалів справи долучено копії додаткових угод.

З копії додаткової угоди від 11.03.2002 до договору оренди №548 від 22.08.2000 убачається, що вказаною угодою змінено орендодавця з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області на КП «ВРЕЖО №1», та в тексті договору «державна власність» змінено на «комунальна власність».

З копії додаткової угоди від 2002 року до договору оренди №548 від 22.08.2000 убачається, що вказаною угодою змінено назву договору та пункти щодо орендної плати.

З копії додаткової угоди від 17.12.2003 до договору оренди №548 від 22.08.2000 убачається, що вказаною угодою змінено пункти щодо орендної плати.

З копії додаткової угоди від 14.08.2009 до договору оренди №548 від 22.08.2000 убачається, що вказаною угодою продовжено строк дії договору №548 від 22.08.2000 строком 30.12.2009.

З копії додаткової угоди від 19.02.2010 до договору оренди №548 від 22.08.2000 убачається, що вказаною угодою змінено пункти щодо орендної плати.

З копії додаткової угоди від 06.04.2010 до договору оренди №548 від 22.08.2000 убачається, що вказаною угодою змінено пункти щодо орендної плати.

З копії додаткової угоди від 24.01.2012 до договору оренди №548 від 22.08.2000 убачається, що вказаною угодою змінено площу нежитлового приміщення підвалу (літ. А-а) з 35,00 кв.м. на 36,85 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 , та продовжено строк дії договору №548 від 22.08.2000 строком на 5 років, до 19.11.2016 під творчу майстерню.

З копії додаткової угоди від 01.10.2018 до договору оренди №548 від 22.08.2000 убачається, що вказаною угодою змінено балансоутримувача, внесено зміни щодо орендної плати.

З копії додаткової угоди від 01.10.2019 до договору оренди №548 від 22.08.2000 убачається, що вказаною угодою внесено зміни до п. 3.4 Договору щодо орендної плати та розділу 2 щодо юридичних адрес сторін.

У всіх цих додаткових угодах зазначено, що з боку орендаря вони укладені та підписані членом Спілки художників України ОСОБА_1 , який діяв на підставі членського квитка, виданого у 1988 році.

З довідки Національної спілки художників України від 02.12.2024 встановлено, що ОСОБА_1 не є членом спілки художників України, вибув з членів НСХУ в 2015 році у зв`язку із хворобою.

Із вищевикладеного судом встановлено, що з 2015 року ОСОБА_1 не є членом спілки художників України, що свідчить про те, що принаймні з 2015 року ОСОБА_1 не міг укладати додаткові угоди до договору оренди нежитлового приміщення №548 від 22.08.2000, як член Спілки художників України.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Представником позивача не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 , як фізична особа, є користувачем нежитлового приміщення, за постачання електричної енергії в яке, Концерн «МТМ» просить стягнути заборгованість з відповідача, тобто що він є індивідуальним споживачем наданих позивачем послуг, а відтак, що в нього виникли зобов`язання з приводу оплати комунальних послуг, які надавались у вказане приміщення.

Надані суду представником позивача ксерокопії договорів оренди нежитлового приміщення та додаткових угод до нього, не свідчать про те, що ОСОБА_1 , як фізична особа, є орендарем нежитлового приміщення №2 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,85 кв.м. Вказані договори підписані ОСОБА_1 як членом Національної спілки художників України, яка є юридичною особою.

Більш того, надані представником ксерокопії договорів є недопустимими доказами у даній справі, оскільки вони отримані з порушенням порядку, встановленого Законом. Позивач не є володільцем оригіналів вказаних договорів, а представник позивача, не дивлячись на те, що судом 20.12.2024 у судовому засіданні було оголошено перерву для офіційного з`ясування користувача нежитлового приміщення, не змогла надати суду належним чином завірені копії договорів, зазначивши що надані суду документи отримані Концерном «МТМ» з власних інформаційних джерел. Клопотання про витребування доказів представник позивача, в ході судового розгляду справи, не заявляла.

Відповідач у своєму відзиві на позов, та його представник у судовому засіданні, категорично заперечували факт підписання вказаних договорів ОСОБА_1 , зазначаючи що підпис на них відповідачу не належить, а також що ОСОБА_1 не міг підписувати вказані угоди, як член Національної спілки художників України, оскільки з 2015 року він вибув із членів вказаної організації за станом здоров`я.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

У судовому засіданні представник позивача не змогла вказати джерело походження наданих суду ксерокопій договорів, які не засвідчені у встановленому законом порядку, та не вказала де перебувають оригінали наданих нею ксерокопій договорів.

Не надано суду і відомостей про те, хто є власником нежитлового приміщення №2 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,85 кв.м., у тому числі у період, за який нараховано заборгованість за постачання теплової енергії.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позовом є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Частина 1 ст. 48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі N 523/9076/16-ц (провадження N 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі N 457/726/17 (провадження N 61-43201св18).

З урахуванням вказаного, визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом, позивач не долучив до позовної заяви та не надав суду допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 є індивідуальним споживачем послуг, що надаються у приміщення №2 за адресою: АДРЕСА_1 , не звертався до суду з клопотанням про залучення до участі в справі в якості відповідача, або співвідповідача, Національної спілки художників України, від імені якої укладені, як договір оренди так і додаткові угоди до нього, та власника зазначеного нерухомого майна.

Отже, коло осіб - учасників справи позивач визначив з порушенням норм процесуального права. Пред`явлення позову до неналежного відповідача та/або до частини відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що у задоволенні позову Концерну «МТМ» до ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 22.01.2025.

Повне рішення складене 27 січня 2025 року.

Повні відомості про сторін:

Позивач: Концерн «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя К.В. Гашук