Справа № 185/2770/21
Провадження № 2/185/15/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 січня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря судового засідання Бублик А.В.

представника позивача адвоката Шчекіч І.В.,

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Євдокимової Ю.В.

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання договору позики таким, що укладений не в інтересах сім`ї та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2021 року ОСОБА_3 через свого представника адвоката Шчекіч Інну Вікторівну звернулась з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позивачка просить стягнути з відповідача половину вартості спільного сумісного майна, набутого під час перебування у шлюбі:

- Напівпричіпа марки TROUILLET моделі ST 3312 державний номер НОМЕР_1 ,

- Вантажного автомобіля марки IVECO моделі MAGIRUS державний номер НОМЕР_2 .

13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 посилається на те, що 20 липня 2018 року ним був укладений договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якого були позичені у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 6000 доларів США. Ці кошти за погодженням з ОСОБА_3 були витрачені на придбання майна, яке є предметом первісного позову автомобіля та напівпричіпа. Таким чином договір позики від 20 липня 2018 року був укладений в інтересах сім`ї. 02 жовтня 2021 року він повернув ОСОБА_2 позичені кошти у повному обсязі, тому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 20 липня 2018 року у розмірі 3000 доларів США.

Ухвалою від 13 жовтня 2021 року об`єднано в одне провадження вимоги за первісним та зустрічним позовами.

Ухвалою від 14 серпня 2023 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_3 про збільшення первісних позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 в частині визнання договору позики грошей, укладеного 20 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 6000 доларів США, таким, що укладений не в інтересах сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 .

Представник позивача адвокат Шчекіч І.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, заявлені у первісному позові, зустрічний позов не визнала, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не знала про укладення ОСОБА_2 договору позики, вважає надану відповідачем розписку фіктивною. Позивачка взагалі не визнає факту укладення відповідачем договору позики.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив. що під час перебування у шлюбі з позивачкою він декілька разів брав гроші у борг і позивачка про це знала. Зокрема позивачка була обізнана про те що відповідач має намір взяти гроші у ОСОБА_2 оскільки вони домовлялися про це у її присутності. Розписку відповідач писав і гроші отримував від ОСОБА_2 за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) при цьому не пам`ятає чи була присутня дружина під час отримання коштів та написання розписки. У визначений в розписці термін відповідач не зміг повернути позику, повернув у жовтні 2021 року також за місцем свого проживання. Відповідач віддав ОСОБА_4 6000 доларів готівкою а ОСОБА_4 повернув розписку.

Представник відповідача адвокат Євдокимова Ю.В. у судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову, пояснила, що спірне майно дійсно придбано у період шлюбу між сторонами за кошти, отримані в позику у ОСОБА_2 . Договір позики був оформлений розпискою від 20 липня 2018 року, після того, як відповідач повернув гроші 02 жовтня 2021 року, ОСОБА_2 повернув відповідачу розписку. З експертною оцінкою спірного майна відповідач погоджується.

Судом установлено і не заперечується сторонами, що 07 грудня 2007 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 . (а.с.5)

Рішенням суду від 31 серпня 2021 року у справі № 185/2448/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, рішення набрало законної сили 01 жовтня 2021 року (реєстраційний номер рішення у ЄДРСР 99295021).

В період шлюбу між сторонами було придбано таке майно:

-напівпричіп Н/ПР-Бортовий-Е марки TROUILLET, моделі ST 3312, 2000 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 ,

-вантажний автомобіль марки IVECO MAGIRUS, моделі MAGIRUS, 2000 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно наведених положень закону напівпричіп Н/ПР-Бортовий-Е марки TROUILLET та вантажний автомобіль марки IVECO MAGIRUS є спільним сумісним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

За змістом статей 69, 70 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судовим експертом визначено середню ринкову ціну спірного майна станом на 09 квітня 2021 року, а саме:

-Середня ринкова вартість напівпричепа Н/ПР-Бортовий-Е марки TROUILLET, моделі ST 3312, 2000 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , станом на 09 квітня 2021 року складала 127 580 грн,

-Середня ринкова вартість вантажного автомобіля марки IVECO MAGIRUS, моделі MAGIRUS, 2000 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , станом на 09 квітня 2021 року складала 142 120 грн.

Сторони та їх представники погоджуються із визначеною експертом вартістю спірного майна.

Як визначено статтею 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою.

ОСОБА_3 просить поділити спільне сумісне майно таким чином: стягнути з відповідача на її користь половину вартості спірних транспортних засобів. Відповідно до експертного висновку загальна середня ринкова вартість спірного майна - напівпричіпа та вантажного автомобіля складає 269 700 грн. Сторони погоджуються з цією оцінкою.

Як зазначає ОСОБА_1 у зустрічному позові, спірне майно було придбано за кошти, позичені у ОСОБА_2 .

На підтвердження цього ОСОБА_1 надав копію власної розписки від 20 липня 2018 року, за змістом якої ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 6000 доларів США для придбання автомобіля Івеко, позика є безпроцентною, позичальник зобов`язується повернути кошти 20 грудня 2020 року. (а.с.98)

Відповідно до положень статті 65 Сімейного кодексу України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Позивач за зустрічним позовом просить стягнути з ОСОБА_3 половину боргу за договором позики у розмірі 3000 доларів США, посилаючись на те, що договір позики укладався в інтересах сім`ї з метою придбання транспортного засобу, цей договір створює обов`язки для другого з подружжя.

Як визначено частиною 3 статті 65 Сімейного кодексу України, для укладення одним з подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Розписка ОСОБА_1 від 20 липня 2018 року стосується цінного майна (грошових коштів у розмірі 6000 доларів США), однак текст розписки не містить письмової згоди дружини ОСОБА_3 на укладення договору позики.

ОСОБА_3 заперечує факт укладення цього договору, також вказує на те, що взагалі не знала про його укладення і відповідно не надавала на це своєї згоди. Зазначені твердження позивачки відповідач не спростував.

У тексті розписки визначена дата повернення грошових коштів позичальником - 20 грудня 2020 року, отже дата виконання зобов`язань за договором позики не виходить за межі періоду перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_1 не надав доказів того, що борг за цим договором позики не був повернутий у визначену дату, а погашений ним за особисті кошти після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 .

Як визначено частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не довів належними доказами факту повернення ним позики 02 жовтня 2021 року. Відсутня розписка позикодавця або інший документ, що посвідчує повернення йому позичальником грошових коштів у розмірі 6000 доларів США.

Третя особа ОСОБА_2 , допитаний за його згодою як свідок відповідно до положень статті 234 ЦПК України, пояснив, що він знає ОСОБА_1 багато років та підтримує з ним дружні стосунки, дійсно давав гроші в борг ОСОБА_1 на придбання автомобіля, відповідач написав про це власноручну розписку від 20 липня 2018 року. На той час ОСОБА_1 перебував у шлюбі, вони домовлялися про позику грошових коштів у присутності дружини ОСОБА_1 . Позика була повернута ОСОБА_1 у повному обсязі готівковими коштами у доларах США вже після розірвання шлюбу.

Як визначено частиною 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 1051 Цивільного кодексу України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Виходячи зі змісту спірних правовідносин, факт повернення грошових коштів на виконання зобов`язань за договором позики також не може бути підтверджений показаннями свідка. Отже показання третьої особи ОСОБА_5 , допитаного як свідка, не є допустимим доказом у даній справі.

Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

Погоджена сторонами вартість спірного майна - 269 700 грн, це майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 1/2 частки вартості майна підлягають задоволенню. Половина вартості майна складає 134 850 грн, саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

В частині визнання договору позики грошей від 20 липня 2018 року таким, що укладений не в інтересах сім`ї, позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою за первісним позовом заперечується сам факт укладення цього договору, крім того при розгляді зустрічних позовних вимог судом установлено, що договір стосується цінного майна (грошових коштів), однак відсутня письмова згода другого з подружжя на укладення цього договору, тому суд прийшов до висновку про відсутність спільного боргового зобов`язання подружжя за цим договором. Отже визнання договору позики таким, що укладений не в інтересах сім`ї не має правового значення у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 сплачено судовий збір відповідно до ціни позову на момент подачі позовної заяви 2702 грн. (том 1, а.с.1)

Також ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп за подання заяви про збільшення позовних вимог від 04 серпня 2023 року. (том 1, а.с. 203)

Позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню у розмірі 134 850 грн, пропорційно до цієї суми судові витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 1348 грн 50 коп.

Згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як визначено частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час судових дебатів представники сторін заявили про те, що докази на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, будуть ними подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Тому необхідно призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, визначити строк для подання сторонами доказів щодо розміру понесених ними судових витрат.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на вантажний автомобіль марки IVECO MAGIRUS, моделі MAGIRUS, 2000 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_2 та напівпричіп Н/ПР-Бортовий-Е марки TROUILLET, моделі ST 3312, 2000 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , у розмірі 134 850 (сто тридцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят) грн.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

Відмовити повністю у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1348 (тисяча триста сорок вісім) грн 50 коп.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, пов`язані з розглядом справи, на 06 лютого 2025 року о 09:30 годині у приміщенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Встановити строк для подання сторонами доказів щодо розміру понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ,

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 паспорт НОМЕР_5 .

Суддя У.М. Болдирєва