Справа № 626/4158/24
Провадження № 2-о/626/18/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

13.01.2025 року м. Берестин (Красноград)

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дудченка В.О.,

за участю секретаря Зінченко Л.В.,

за участю представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Долженко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берестині (Краснограді), цивільну справу за заявою ОСОБА_2 з заінтересованою особою Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року та станом на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» - 13.11.1991 року.

Обґрунтовуючи заяву ОСОБА_2 посилається на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до запису у свідоцтві про народження його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З серпня 1990 року по теперішній час проживає на території Берестинського (колишнього Красноградського) району Харківської області.

З 14.08.1990 року по 13.05.1991 рік працював в Колгоспі ім. Щорса Красноградського району Харківської області.

З 16.05.1991 року по 12.09.1991 рік працював в колгоспі «Красное знамя» Нововодолазького району Харківської області.

З 03.10.1991 року по 08.05.1992 рік працював в Красноградській нафтогазорозвідувальній експедиції глубокого буріння ордену Трудового Червоного Прапору виробничого геологічного об`єднання «Полтаванафтогазгеологія» помічником бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ за третім розрядом.

В подальшому продовжив трудову діяльність на різних підприємствах України, що підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата заповнення 15.08.1985 року.

В вересні 1989 року знаходячись на роботі на Крайній півночі в польових умовах сталась пожежа внаслідок якої були знищені його особисті речі в тому числі й документи, що посвідчують його громадянство.

В січні 1997 року ОСОБА_2 отримав тимчасове посвідчення особи громадянина України, яке було видане Красноградським РВ УМВС України в Харківській області.

Довідкою за № 78 від 27.08.2016 року виданою Красноградським РС ГУДМС України в Харківській області встановлено його особу: « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », але не встановлено належність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до громадянства будь-якої держави.

ОСОБА_2 звертався з заявою до Красноградського відділу Головного управління ДМС України у Харківській області щодо документування паспортом громадянина України. Листом Красноградського відділу Головного управління ДМС України у Харківській області за № 6343-904/6343-24 від 10.09.2024 року йому було повідомлено про відсутність підстав до задоволення поданої ним заяви.

В зв`язку з цим, ОСОБА_2 позбавлений можливості в позасудовому порядку встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та станом на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» - 13.11.1991 року.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Орєхова Н.В. заяву підтримала та просила її задовольнити, стверджувала, що станом на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року та станом на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» - 13.11.1991 року ОСОБА_2 проживав на території України.

Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Долженко В.В., в судовому засіданні заяву ОСОБА_2 визнав в повному обсязі та не заперечував проти її задоволення.

Вислухавши представника заявника та представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до запису у свідоцтві про народження його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З серпня 1990 року по теперішній час проживає на території Берестинського (колишнього Красноградського) району Харківської області.

З 14.08.1990 року по 13.05.1991 рік працював в Колгоспі ім. Щорса Красноградського району Харківської області.

З 16.05.1991 року по 12.09.1991 рік працював в колгоспі «Красное знамя» Нововодолазького району Харківської області.

З 03.10.1991 року по 08.05.1992 рік працював в Красноградській нафтогазорозвідувальній експедиції глубокого буріння ордену Трудового Червоного Прапору виробничого геологічного об`єднання «Полтаванафтогазгеологія» помічником бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ за третім розрядом.

В подальшому продовжив трудову діяльність на різних підприємствах України, що підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата заповнення 15.08.1985 року.

В вересні 1989 року знаходячись на роботі на Крайній півночі в польових умовах сталась пожежа внаслідок якої були знищені його особисті речі в тому числі й документи, що посвідчують його громадянство.

В січні 1997 року ОСОБА_2 отримав тимчасове посвідчення особи громадянина України, яке було видане Красноградським РВ УМВС України в Харківській області.

Довідкою за № 78 від 27.08.2016 року виданою Красноградським РС ГУДМС України в Харківській області встановлено його особу: « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », але не встановлено належність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до громадянства будь-якої держави.

ОСОБА_2 звертався з заявою до Красноградського відділу Головного управління ДМС України у Харківській області щодо документування паспортом громадянина України. Листом Красноградського відділу Головного управління ДМС України у Харківській області за № 6343-904/6343-24 від 10.09.2024 року йому було повідомлено про відсутність підстав до задоволення поданої ним заяви.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України").

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України "Про громадянство України" встановлюється набуття громадянства України.

Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що заявником ОСОБА_2 доведено факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України « Про громадянство України (13 листопада 1991 року), тому заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Задоволення заяви не порушує прав, свобод та інтересів заінтересованих осіб та інших осіб.

Керуючись 12, 13, 81, 206, 259, 268, 293, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 з заінтересованою особою Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на території України на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України « Про громадянство України ( 13 листопада 1991 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 січня 2025 року.

Суддя