Справа № 710/1552/24 Провадження № 2/710/5/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2025 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Щербак О.В.

за участю:

секретаря судового засідання Кисличенко Л.А.,

представника позивача Бадзюня В.В.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», від імені якого діє адвокат Ружицький О.А., звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 21 456,82 грн, в тому числі: основна сума заборгованості 10 489,80 грн, заборгованість за нарахованими процентами по кредиту 4 434,02 грн, заборгованість по комісіях 5 758,50 грн, сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 544,39 грн, сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 230, 11 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 20.05.2013 Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» на підставі заяви № 009-99937-200513 надав у кредит ОСОБА_1 кошти в розмірі 15000,00 грн згідно заяви № 009-99937-200513, строком на 25 місяців, шляхом безкоштовного перерахування та виплати через касу відділення УДППЗ «УКРПОШТА», що підтверджується розрахунковою квитанцією на видачу готівки від 20.05.2013. У відповідності до умов кредитного договору, клієнтка зобов`язалась сплатити проценти в розмірі 9,99% річних за користування кредитом, та комісію в розмірі 3,49 %. Кошти повинні повертатись відповідно до графіку платежів.

02.06.2020 між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» було укладено Договір факторингу № 2253/К про відступлення прав вимог, відповідно до якого право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором відступлене позивачу. ОСОБА_1 не виконує належним чином умови договору в частині повернення грошових коштів. Ураховуючи наведене, позивач вважає, що крім заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісії, з відповідачки належить стягнути у порядку ст. 625 ЦПК України 3% річних запростроченим відсотками та тілом кредиту.

Відповідно до ухвали судді від 22.10.2024 позовну заяву залишено без руху.

Заявою від 24.10.2024 позивач усунув недоліки.

25.10.2024 суддею відкрито провадження у справі.

20.11.2024 ОСОБА_1 подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, в обгрунтування якої зазначила наступне. 20.05.2013 між нею та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір, відповідно якого банк надав їй 15000,00 грн строком на 25 місяців. Погашеня кредиту повинно було здійснюватися не пізніше 20 числа кожного місяця, шляхом зарахування грошових коштів в сумі 1191,00 грн у відповідності до графіку платежів. Погашення кредиту повинно було відбутися 20.06.2015. Ураховуючи графік платежів, останнє погашення було здійснене в січні 2014 . Вважає, що позовна давність щодо останнього платежу спливла 20 червня 2018 року. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припиняється право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 20 червня 2015 року позивач не міг такі проценти нараховувати . Отже, враховуючи, що позивач подав позов у жовтні 2024 року, ним пропущений строк позовної давносі для звернення до суду з даним позовом. Також зввернула увагу, що навіть якщо ураховуючи умови п.1 договору про відступлення прав вимоги, у позивача виникло право вимоги до неї 02 червня 2020, а з позовом до суду він звернувся в жовтні 2024 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

03.12.2024 представником позивача ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» було подано до суду заперечення на заяву відповідачки. Додано квитанцію про часткове погашення кредиту від 30.09.2024 у сумі 190,00 грн. Позивач зазначив, що оскільки відповідачка внесла оплату за кредитним договором, то враховуючи постанову від 09.11.2016 Верховного Суду України, відповідно якої до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, перебіг позовної давності слід обраховувати з 30.09.2024, дня, коли відповідачкою були вчинені дії з визнання свого обов`язку щодо повернення коштів, отриманих згідно з кредитним договором.

13.01.2025 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріальної справи, в якій зазначено наступне. 30.09.2024 вона не сплачувала кредит, жодних відносин з ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» вона не має. Отже, її волевиявлення на погашення кредитної заборгованості не було, як і не було переказу нею коштів, а також не було волевиявлення на уповноваження третіх осіб для погашення заборгованості, як і не було самого уповноваження третіх осіб на сплату боргу. Вона вважає, що переказ ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» коштів у сумі 190,00 грн. на рахунок позивача міг відбутися на прохання ТОВ «Профіт Файненс». Наголосила, що дійсно має в Черкаському обласному управлінні АТ « Ощадбанк» картковий рахунок, разом із тим з нього у період з 01 вересн 2024 року по 30 вересня 2024 року відсутні кошти і перекази з нього не здійснювалися. Крім цього 30 вересня 2024 року у період часу з 07.30 до 19.30 вона перебувала на робочому місці.

17.01.2025 до суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача, у яких вказано, що на сайті позивач розміщена інформація про відступлені права вимоги та банківські реквізити, тому відповідачка мала можливість сплати кошти за кредитом. Зауважив, що ТОВ ФК « КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» є лише надавачем платіжних послуг з переказу коштів без відкриттярахунку, реальним платником є особа, яка вказана у призначенні платежу, тобто відповідачка. Також позивач, ураховуючи відомості про надавача послуг, який є одним з передових надавачів фінансових послуг, а саме переказу коштів без відкриття рахунків, які обслуговують 80% ринку даної платіжної послуги України, відповідачка могла здійснити переказ коштів за допомогою терміналу самообслуговування. Відповідачка 30 вересня 2024 року перебувала на робочому місці в магазині, у яких найчастіше розташовуються термінали самообслуговування.

У судовому засіданні, в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві. Просив відмовти у задоволенні заяви відповідачки про застосування позовної давності, ураховуючи, що нею були сплачені частково кошти 30 вересня 2024 року.

Відповідачка у судовому засіданні просила застосувати строк позовної давності. Пояснила, що трохи сплачувала борг, потім залишилася без роботи, чоловік захворів, не було чим платити. Заперечувала про сплату частини боргу 30 вересня 2024 року та наголосила, що нікого не уповноважувала на це.

Суд, заслухавши сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини..

20.05.2013 між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір згідно заяви № 009-99937-200513. Сума кредиту 15000,00 грн, розмір процентної ставки 9,99 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,49 % в місяць (а.с.6-8).

Сторонами також підписаний графік погашення заборгованості (а.с.9).

Відповідно до розрахункової квитанції на видачу готівки, ОСОБА_1 отримала кошти в розмірі 15000, 00 грн згідно умов кредитного договору № 009-99937-200513 (а.с.11).

02.06.2020 між АТ «ДЕЛЬТА БАНК» (первісним стягувачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2253/К, відповідно до якого АТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», а ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги, відповідно до витягу з додоатку №1 до вказаного договору, до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 009-99937-200513 в розмірі 20 682,32 грн, з яких 10489,80 основна заборгованість по тілу кредиту, 4434,02 заборгованість за відсотками, 5758,50 грн заборгованість за комісією (а.с.12-15).

Відповідно до платіжного доручення №48 від 26 травня 2020 року ТОВ «ФК`ПРОФІТ ФАЙНЕНС» сплатило кошти АТ «ДЕЛЬТА БАНК» за придбання активів.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч.1, 2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк чи інша фінансова установа надає кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки відповідачка отримала за договором кредиту від 20.05.2013 кошти, які повернула не у повному обсязі, що не оспорювалося останньою, таким чином не виконала умови договору зі сплати основної суми заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами, при цьому відповідачка не оспорювала розмір заборгованості зі сплати основної суми заборгованості в розмірі 10489,80 грн та відсотків в розмірі 4434,02 грн ( та власних розрахунків не навела), суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині вказаної заборгованості є обґрунтованими.

Щодо заборгованості по комісії.

Згідно з умовами договору ПАТ «Дельта Банк» надав відповідачці кредит на власні потреби, тобто у формі споживчого кредиту зі сплатою крім відсотків комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,49% щомісяця.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зроблено висновок про те, що банк не міг стягувати плату за управління кредитом, адже такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник.

Ураховуючи те, що кредит надавався відповідачу на споживчі потреби, а банк не мав права встановлювати плату за дії, які вчиняє на власну користь, адже отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, то така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Тому позовні вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 5758,20 грн є необґрунтованими.

Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено: якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц , від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц , від 04 лютого 2020 року в справі № 912/1120/16.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до п.3.1 кредитного договору від 20.05.2013 боржник погодилась із тим, що : «погашення кредитної заборгованості здійснюватиму щомісячно не пізніше 20 ( двадцятого) числа кожного місяця , шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 1191,00 грн( одна тисяча сто дев`яностоодна гривня 00 копійок) ( надалі Платіж) у відповідності до графіка платежів, наведеному у Додатку 1 до цієї Пропозиції, який є невід`ємною частиною цієї Пропозиції на відкритий рахунок, згідно п 2.7 частини 2 цієї Пропозиції, відповідно до порядку і умов, визначених у п 2.4 Глави 3 Правил».

Такі ж умови визначені Інформацією (довідкою) про кредит № 009-99937-200513 від 20 травня 2013 року, підписаною сторонами.

Згідно графіку платежів, повернення кредиту повинно відбуватися щомісячно платежами у розмірі 1191,00 грн починаючи 20.06.2013 та закінчуючи 20.06.2015 сплатою 1183,93 грн.

У пункті 4 Договору встановлена відповідальність за порушення строків сплати платежів.

Ураховуючи, що за умовами договору ОСОБА_1 мала виконувати зобов`язання з повернення кредиту та зі сплати процентів до 20 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (25 місяців), то перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Позивачем не наданий розрахунок заборгованості ( або інший доказ), з якого б вбачалось, коли саме відповідачка допустила порушення умов договору, тобто не сплату чергового платежу. Разом із тим, позовна давність навіть щодо останнього платежу 20.06.2015 у сумі 1183,93 спливла 21.06.2018.

Щодо позиції позивача про переривання строку позовної давності.

На підтвердження переривання строку позовної давності позивачем надана платіжна інструкція в національній валюті від 30 вересня 2024 року № PS22810625.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-3030цс16 та у подальшому підтриманий Верховним Судом у постановах від 03.04.2019 у справі № 756/9094/15-ц, від 29.03. 2021 у справі № 486/845/17.

Таким чином, сплата частини заборгованості за кредитним договором після закінчення строку позовної давності не перериває перебіг позовної давності й не впливає на вирішення справи.

Щодо самого доказу про часткову сплату заборгованості, що категорично заперечується відповідачкою, суд критично оцінює такий. Так дійсно в призначенні платежу зазначено « Часткова оплата боргу відповідно до умов кредиту 009-99937-200513 від 20.05.2013р. ОСОБА_1 / ОСОБА_1 ».

Разом із тим, платником у вказаній платіжній інструкції вказано ТОВ « ФК « КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», надавач платіжних послуг платника філія головне управління по м.Києву та Київській області АТ « Ощадбанк».

Із виписки по картковому рахунку Лідії Гегельської в АТ «Ощадбанк» в період з 01.09.2024 по 30.09.2024 кошти відсутні, перерахунки відсутні ( а.с. 98).

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_2 від 10.01.2025 ОСОБА_1 30.09.2024 з 07.30 до 19.30 години була на робочому місці в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( а.с. 100).

Посилання позивача на те, що відповідачка могла бути обізнана про відступлення права вимоги позивачу та отримати реквізити останнього на офіційному сайті та у подальшому сплатити частину коштів за кредитом є, без надання доказів обізнаності відповідачки про відступлення права вимоги, припущенням. Як і посилання на те, що ТОВ « ФК « Контрактовий Дім» є посередником , а платником є особа вказана у призначенні платежу.

Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163 , наявні визначення платник - особа, з рахунку якої ініціюється платіжна операція на підставі платіжної інструкції та платник фактичний - особа, яка в платіжній інструкції платника зазначена фактичним платником і грошові зобов`язання якої виконує платник шляхом ініціювання платіжної операції зі свого рахунку.

При цьому, відповідно до Додатку до Інструкції (пункт 10 розділу I) «Указівки щодо заповнення реквізитів платіжної інструкції, оформленої в паперовій або електронній формі» в платіжній інструкції повинні бути зазначені, як платник так і платник фактичний, окремо зазначається призначення платежу.

Разом із тим, вказана платіжна інструкція не містить відомостей про фактичного платника.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ( ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, суд вважає за необхідне зауважити, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).

Отже, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 травня 2013 року та позивачем не доведено факту переривання такого, у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором кредиту від 20 травня 2013 року у розмірі 10 489,80 грн основної суми заборгованості, 4434,02 грн - заборгованості за нарахованими відсотками, суд відмовляє у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Щодо стягнення 3% річних у порядку ст. 625 ЦК України.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення у порядку ч.2 ст. 625 ЦК України 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту у сумі 544,39 та 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 230,11 грн, нарахованих за період з 02.06.2020 по 23.02.202022.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду , викладеної у постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 756/9094/15, від 20 лютого 2019 року у справі № 910/19565/17, наявність рішення суду про відмову у позові кредитора про стягнення кредитної заборгованості у зв`язку з пропуском строку позовної давності унеможливлює застосування до спірних правовідносин статті 625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню лише у разі грошового зобов`язання, яке підлягає виконанню.

Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позововних вимог щодо основної суми заборгованості та нарахованих відсотків з підстав пропуску строку позовної давності, вимоги про стягнення 3% річних, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, також не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору залишаються на рахунку позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274-279, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» місцезнаходження: 79037, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 212, офіс 413, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 04.08.2001 Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області, РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 24.01.2025.

Суддя О.В. Щербак