УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року

м. Київ

справа № 466/7004/24

провадження № 61-17514ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Пархоменка П. І., суддів Гудими Д. А., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ступак Артур Юрійович, на постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В. за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» про визнання майнових прав на об`єкт,

постановив ухвалу про наступне:

1. У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» (далі - відповідач) про визнання майнових прав на об`єкт.

2. 07 серпня 2024 року позивач подала заяву про забезпечення позову. Обґрунтувала тим, що дії відповідача та його фінансовий стан можуть свідчити про можливість відчуження майнових прав на недобудовану квартиру третій особі з метою отримання грошових коштів.

3. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2024 року у складі судді Федорова О. Ф. заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на однокімнатну житлову квартиру в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 070040024), що знаходиться в 1 під`їзді на 10 поверсі, за будівельним номером 50 , загальною проектною площею 51,44 кв. м.

4. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття таких заходів може в подальшому істотно ускладнити виконання рішення суду або зробити його неможливим. Суд першої інстанції визнав заяву про забезпечення позову обґрунтованою та доведеною.

5. Постановою Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року апеляційну скаргу відповідача задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2024 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

6. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з таких мотивів:

- вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру не лише неспівмірні з предметом позову, але й взагалі не відповідають чинному цивільному законодавству, жодним чином не забезпечують можливе виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а також перешкоджають законній господарській діяльності юридичної особи;

- на даний час квартири як об`єкта цивільних прав не існує, оскільки багатоквартирний будинок не прийнятий в експлуатацію та право власності на квартири як об`єкти речових прав не зареєстроване у Державному реєстрі речових прав;

- позивач не просить визнати право власності на квартиру чи витребувати квартиру із чужого незаконного володіння, а просить визнати на неї майнові права. Тому вжитий судом першої інстанції захід забезпечення позову не відповідає правовій природі спірних правовідносин, є неефективним та неспівмірним;

- на даний час функції забудовника передані від відповідача до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Львів Девелопмент» (далі - ТОВ «Сіті Львів Девелопмент»), якому і належало право розпорядження спірним об`єктом на час постановлення оскаржуваної ухвали. Проте ТОВ «Сіті Львів Девелопмент» не залучене до участі у справі, хоча внаслідок накладення арешту його права порушуються у веденні господарської діяльності.

7. 27 грудня 2024 року представник позивачаподав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції.

8. Касаційну скаргу обґрунтував тим, що:

- відсутній висновок Верховного Суду стосовно того, чи є співмірним заходом забезпечення у межах існуючого спору, накладення арешту на квартиру, яка недобудована, з урахуванням, що предметом спору є майнові права на неї, які відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав;

- апеляційним судом порушено норми процесуального права (пункт 1 частини першої, частину третю статті 150 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК)) та неправильно застосовано норму матеріального права (частину другу статті 190 ЦК). Указані норми підтверджують, що саме накладення арешту на квартиру, яка недобудована, є співмірним заходом забезпечення позову у цій справі, що підтверджується висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22;

- існує ризик того, що відповідач не виконає умови попереднього договору, не передасть у власність позивача спірну квартиру та здійснить відчуження зазначеного об`єкта нерухомого майна третім особам, що підтверджується наданими доказами;

- накладення арешту на квартиру є співмірним та ефективним заходом забезпечення позову, що унеможливлює відчуження прав на майно, яке буде добудоване у майбутньому, до моменту набрання законної сили рішенням у даній справі;

- апеляційним судом фактично вирішено справу по суті спору, оскільки постановою здійснено оцінку позовних вимог та встановлено, що позивач не має майнових прав на спірну квартиру, а має лише право на відшкодування збитків, завданих невиконанням попереднього договору, а майнові права на спірний об`єкт нерухомості належать ТОВ «Сіті Львів Девелопмент»;

- апеляційний суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 753/23090/21, від 07 червня 2022 року у справі № 177/1632/20;

- висновок апеляційного суду про належність майнових прав ТОВ «Сіті Львів Девелопмент» не відповідає дійсності, оскільки результатом укладення договору від 26 березня 2024 року № 01-26/03-24 між відповідачем та ТОВ «Сіті Львів Девелопмент» є спроба перекласти фінансовий тягар несвоєчасного виконання своїх зобов`язань з будівництва та введення в експлуатацію будинків до 4 кварталу 2022 року. Однак, ТОВ «Сіті Львів Девелопмент» не є новим замовником будівництва, оскільки єдиним документом на підтвердження передачі майнових прав є договір щодо організації та фінансування будівництва об`єкта від 26 березня 2024 року № 01-26/03-24, який не створив жодних юридичних наслідків;

- апеляційний суд, ухвалюючи оскаржену постанову, обґрунтував її саме доказом, доданим відповідачем до додаткових пояснень, які повинні були залишитись без розгляду на підставі клопотання позивача, яке судом було проігноровано.

9. Верховний Суд робить висновки, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі частин четвертої та шостої статті 394 ЦПК.

10. Вказаними нормами ЦПК (див. пункт 9) передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

11. Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

12. Мотивами, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, є наступне.

13. Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у встановлених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

14. Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

15. Апеляційний суд встановив, що позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва - однокімнатну житлову квартиру - згідно з укладеним між сторонами попереднім договором.

16. У заяві про забезпечення позову позивач посилалася на те, що відбувається постійна зміна бенефіціарних власників та керівників відповідача. З фінансового звіту за 2023 рік вбачається чистий збиток в господарській діяльності відповідача, зобов`язання з виконання договору закінчилися ще у 2022 році, при тому що оплата позивачем здійснена повністю. Тому існує обґрунтована підстава ставити під сумнів збереження спірної квартири за час розгляду справи в суді.

17. Згідно з попереднім договором від 18 грудня 2021 року його предметом є укладення сторонами в майбутньому договору купівлі-продажу однокімнатної квартири на умовах, встановлених цим договором. Сторони договору мали право передати (відступити) право вимоги та передати свої обов`язки за цим договором на користь третіх осіб.

18. 26 березня 2024 року між відповідачем та ТОВ «Сіті Львів Девелопмент» укладено договір № 01-26/03-24, за умовами якого майнові права на багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 , що буде збудований, а також функції забудовника передані ТОВ «Сіті Львів Девелопмент».

19. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

20. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

21. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

22. Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

23. Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК).

24. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК).

25. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК).

26. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

27. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

28. Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частини перша, друга статті 149 ЦПК).

29. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23)).

30. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21 вказано, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам».

31. Арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним (див. постанову Верховного Суд від 24 липня 2024 року у справі № 567/459/23 (провадження № 61-10214св23)).

32. Касаційний суд вже зазначав, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Помилковим є накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20), від 01 листопада 2023 року у справі № 453/179/23 (провадження № 61-11618св23), від 29 лютого 2024 року у справі № 902/611/22).

33. Апеляційний суд встановив, що право розпорядження спірним об`єктом на час прийняття оскаржуваної постанови належало ТОВ «Сіті Львів Девелопмент», яке не є стороною у справі.

34. Встановивши, що відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

35. Аргумент касаційної скарги про те, що апеляційним судом фактично вирішено справу по суті спору необґрунтований, оскільки відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Оскарженою постановою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

36. Аргумент касаційної скарги про те, що договір від 26 березня 2024 року № 01-26/03-24, укладений між відповідачем та ТОВ «Сіті Львів Девелопмент», не створив жодних юридичних наслідків, Верховний Суд відхиляє, оскільки спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). Підстав нікчемності, як і вказівки на наявність судового рішення про визнання недійсним такого правочину, касаційна скарга не містить.

37. Касаційний суд відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що апеляційним судом було проігноровано подане представником позивача клопотання про залишення без розгляду пояснень відповідача з наданням доказів. У касаційній скарзі відсутнє обґрунтування того, що це за докази та як вони вплинули на ухвалення оскарженої постанови та яке порушення процесуальних норм відбулося.

38. Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду, зокрема: від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22; від 30 серпня 2023 року у справі № 753/23090/21; від 07 червня 2022 року у справі № 177/1632/20 необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.

39. З огляду на наведене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року слід відмовити, оскільки скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені у скарзі доводи висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 14 січня 2025 року у справі № 466/8139/24 (провадження № 61-17471ск24)).

Керуючись статтями 258-261, 394 ЦПК, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ступак Артур Юрійович, на постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 466/7004/24.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: П. І. Пархоменко

Д. А. Гудима

Є. В. Краснощоков