Справа № 488/2702/24
Номер провадження 2/489/210/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" (далі ТОВ "ФК"ЕЙС" або позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості

встановив

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії, обґрунтовуючи вимоги тим, що 08.05.2023 між ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та відповідачем укладено договір Кредитної лінії №00-7884507 у формі електронного документа. Одразу після вчинення дій відповідача, 08.05.2023 ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" ініціювало переказ коштів згідно договору №00-7884507 від 08.05.2023 безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ ФК "Контрактовий дім". Всупереч умов Договору, відповідач взяті на себе зобов1язання належним чином не виконував, що створило заборгованість у розмірі - 18337,50 грн.

30.10.2023 ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та позивач уклали Договір факторингу №30102023, відповідно до умов якого останньому було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Акту прийому-передачі реєстру боржників від ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 18337,50 грн.

З цих підстав просили суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 18337,50 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 4725,00 грн., та 13612,50 грн. - заборгованості за відсотками.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Представник відповідача подав суду відзив, в якому вказав, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як вид відповідальності за несвоєчасне виконання договору спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати грошове зобов`язання надмірні відсотки перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання додаткових прибутків кредитором. Тому, в контексті дотримання Закону України «Про захист прав споживачів», необхідно виходити з того, що розмір відсотків за порушення строків повернення кредиту має ознаки несправедливого у розумінні пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлює вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Отже, проценти, нараховані позивачем у розмірі 13612,50 гривень, є непропорційно великою сумою компенсації, а визначений договором розмір процентної ставки порушує принцип розумності і добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, адже встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України та становить більш, ніж 15 % простроченого платежу.

26.09.2024 представником позивача надано суду додаткові пояснення у справі, де вказав, що Відповідач, під час укладення договору ознайомився з його текстом та змістом в цілому, у тому числі з графіком щомісячних платежів за кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни викладу не висловив та з ним погодився, зміст договору жодним чином не порушує його законних прав та інтересів, про що свідчать його електронний. Таким чином, ОСОБА_1 , ознайомився із запропонованими умовами кредитування, підписавши його шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджує факт погодження зі всіма умовами та зобов`язання за ним.

Представник Відповідача в частині нарахування процентів посилається на практику Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Однак Представник Відповідача безпідставно застосував дану практику (а саме: п. 50 практики Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). «З огляду на мотивувальну частину цієї постанови Велика Палата Верховного Суду уточнює вказаний вище висновок таким, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

08.05.1013 між ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №00-7884507, відповідно до умов якого, сума кредитного ліміту складає 4725,00 грн., строк дії кредитної лінії 120 днів; позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 05.09.2023 або достроково.; тип процентної ставки - фіксована; знижена процентна ставка - 2,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом; стандартна процентна ставка складає 2,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом; орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору становить 6941,67 %, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає 18225,00 грн. Вказаний договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що надісланий йому на мобільний номер НОМЕР_1 .

Окрім того, відповідачем також одноразовим ідентифікатором підписано Паспорт споживчого кредиту, який дублює умови вище вказаного Договору кредитної лінії та Графік платежів.

Згідно з Договором факторингу №30102023 від с30.10.2023 ТОВ "Качай гроші" передало позивачу право вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема до відповідача, що підтверджується реєстром боржників від 30.10.2023.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №561/77/19 від 16.12.2020 зазначено, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4, 8, 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті . Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

В ч.2 ст. 517 ЦК України зазначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-979цс15 від 23.09.2015 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.06.2020 у справі №681/44/15-ц.

Відповідно до наданих представником позивача розрахунків заборгованості, заборгованість відповідача за договором кредитної лінії від 08.05.2023 становить 18337,50 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 4725,00 грн., та 13612,50 грн. - заборгованості за відсотками.

У виниклому спорі відповідачем не заперечуються обставини укладення договорів, фактичне виникнення правовідносин, заснованих на отриманні грошових коштів на умовах їх повернення у визначений строк, пов`язаному із цим зобов`язанням зі сплати нарахованих відсотків. Не заперечується учасником перехід прав вимоги до нового кредитора. Заявлений спір фактично зводиться до незгоди сторони відповідача із сумою заборгованості зі сплати відсотків, що, на думку учасника, не узгоджується зі змістом регулюючих відповідні правовідносини нормативних положень та має ознаки несправедливого у розумінні п.5 ч. 3 ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів".

Суд зауважує, що відповідач не оскаржує укладений між сторонами Договір кредитної лінії, а отже, виходячи з презумпції правомірності правочинів, такий договір є чинним та породжує для сторін всі юридичні наслідки. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова ВП ВС від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс1).

Також стороною відповідача жодним чином не доведено належного повернення коштів у розмірі та на умовах, визначених вищевказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4725,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується посилання відповідача не необґрунтоване нарахування йому відсотків за Договором кредитної лінії, то суд зазначає наступне.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Як слідує з дослідженого в судовому засіданні Договору кредитної лінії №00-78845501 від 08.05.2023, строк кредитування становить 120 днів, тобто до 05.09.2023. Наданий представником позивача розрахунок (а.с. 67-68) підтверджує нарахування відповідачу відсотків до 05.09.2023, тобто в межах строку кредитування. При цьому нарахування відсотків відбувалося за кожен день користування кредитом, відповідно до погоджених сторонами умов.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно проводилося нарахування відсотків, які він просить стягнути з відповідача. В свою чергу, останній свого розрахунку заборгованості суду не надав, процесуальним правом заявити клопотання про проведення судової економічної експертизи не скористався.

Посилання відповідача на те, що розмір нарахованих відсотків суперечить вимогам статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №766/8096/20, встановивши в кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,4% від суми кредиту щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи, зокрема, розмір кредиту та процентів, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови підпункту «б» пункту 1 кредитного договору щодо сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту є несправедливими.

Відтак Верховний Суд вважає несправедливими умови договору, що стосуються обов`язку оплатити позичальником комісію по кредиту (позиці), а не відсотки за позикою у погодженій сумі, як у даному випадку.

Крім того, згідно правового висновку у постанові ВП ВС від 20 липня 2022 року у справі №343/557/15-ц вбачається, що за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Тобто погодження сторонами договору відсоткової ставки ВП ВС відокремлює окремо у аспекті оцінки справедливості умов кредитного договору.

При цьому, з системного аналізу змісту ст. ст. 1046, 1048 ЦК України, що регламентують комплекс прав та обов`язків сторін за договором позики, вбачається, що позикодавець передає у користування позичальнику кошти позики у тому числі з метою отримання прибутку у вигляді відсотків за позикою. Натомість інтерес позичальника в укладенні договору позики полягає у тому, що він отримує у строкове користування чуже майно (грошові кошти) за що сплачує погоджені відсотки разом із наявним зобов`язанням по поверненню такого майна у визначені строки. При цьому позичальник зважує пропозицію на ринку позик (кредитів) та обирає найвигідніший для себе варіант щодо отримання коштів у позику, з урахуванням, зокрема, розміру відсоткової ставки та строку повернення отриманих від позикодавця коштів.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками також підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: Акт прийому-передачі наданих послуг від 16.05.2024, договір про надання правничої допомоги №16/0524-01 від 16.05.2024.

Проте суд не може погодитись із наведеним розрахунком в повному обсязі, враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт, враховуючи те, що надані Адвокатським бюро "Тараненко та партнери" послуги з з вивченням документів не стосуються розгляду справи в суді. Також суд вважає час у дві години, витрачений Адвокатським бюро "Тараненко та партнери" на складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду таким, що не відповідає складності справи.

На підставі викладеного суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.89,259,263-265 ЦПК України, суд вирішив

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" заборгованість за кредитним договором №00-7884507 від 08.05.2023 складає 18337,50 грн. (вісімнадцять тисяч триста тридцять сім гривень п`ятдесят копійок), з яких: 4725,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 13612,50 грн. заборгованість по відсотках.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.).

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС", , адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.01.2025.

Суддя В. В. Кокорєв