Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 552/3265/22
Провадження № 2/553/101/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.01.2025м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Ткачука Ю.А.,

за участю секретаря cудового засідання Чоповди А.В.,

представника позивача Каплі А.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду м. Полтави в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

У С Т А Н О В И В:

Представник ФОП ОСОБА_2 адвокат Капля А.С., звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 11 950,45 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судового збору у розмірі 992,40 та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з виплатою ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» на користь потерпілого у ДТП, яка сталася з вини Відповідача, страхового відшкодування в розмірі 23 900,90 грн, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» у відповідності до пункту 38-1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуло права регресної вимоги до Відповідача, щодо виплати 50% здійсненого страхового відшкодування, тобто в розмірі 11 950,45 грн. За договором про відступлення права вимоги №1/Т від 01.12.202, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», до ФОП ОСОБА_2 перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 . Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.08.2022 дана цивільна справа була передана за підсудністю до Ленінського районного суду м. Полтави.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.09.2022 позовна заява була прийнята до розгляду, визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.03.2023 позовна заява була залишена без розгляду.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 31.10.2023 ухвала Ленінського районного суду м. Полтави від 01.03.2023 була скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 17.11.2023 позовна заява була прийнята для продовження розгляду.

29.02.2024 відповідачем було подано клопотання про закриття провадження у справі, з якого вбачається, що відповідач з позовною заявою не погоджується, вважає її необґрунтованою та такою що не містить підстав для задоволення, оскільки про наявність даної справи він дізнався 06.02.2024 випадково через застосунок «Дія», жодних вимог від ТДВ «Ю.ЕС.АЙ» щодо досудового врегулювання спору він не отримував, позовна заява не містить документів що підтверджують цей факт. Крім того, заявив про застосування строків позовної давності, оскільки ДТП сталося 14.05.2019, а позовну заяву позивачем подано 22.06.2022, тобто за межами трирічного строку позовної давності. Просив закрити провадження у справі та у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с.150-151).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 03.04.2023 визнана обов`язковою явка представника позивача.

22.07.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів та надана копія додаткової угоди № 1 від 02.12.2021 до договору про відступлення права вимоги № 1/Т від 01.12.2021.

22.10.2024 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення у справі, у яких представник позивача зазначила, що договір відступлення права вимоги № 1/Т, укладений 01.12.2021 між ФОП ОСОБА_2 та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» має своїм предметом відступлення права вимоги до боржника щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, був укладений після укладення Договору страхування, визнання страховою компанією страхових випадків, виплати страхового відшкодування, тобто після надання страховою компанією фінансових послуг. У вказаному договорі не міститься умови, які свідчать про здійснення страхової діяльності та фінансових операцій, що притаманні договорам факторингу та факторинговій діяльності та потребують отримання ліцензії правонаступником позивача для відшкодування шкоди, завданої відповідачем. Отже договір відступлення права вимоги № 1/Т від 01.12.2021 не є факторингом в універсальному понятті ознак такого договору, а тому може бути безоплатним.

24.10.2024 до суду надійшли клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи давності документа та про витребування у позивача оригіналів договору про відступлення права вимоги № 1/Т від 01.12.2021 та додаткової угоди № 1 від 02.12.2021 до договору про відступлення права вимоги № 1/Т від 01.12.2021.

Ухвалою суду від 24.10.2024 задоволене клопотання відповідача про витребування оригіналів договору про відступлення права вимоги № 1/Т від 01.12.2021 та додаткової угоди № 1 від 02.12.2021 до договору про відступлення права вимоги № 1/Т від 01.12.2021.

Ухвалою суду від 24.01.2025 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про призначення у справі судової експертизи давності документа.

У судовому засіданні представниця позивача посилаючись на обставини викладені у позовній заяві позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, підтримав доводи викладені у раніше поданому клопотанні від 29.02.2024 року. Додатково пояснив, що перехід права вимоги до нього від ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» до ФОП ОСОБА_2 вважає незаконним. Щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу заперечував, оскільки потреби звертатись до суду не було, та питання повернення коштів можна було вирішити у позасудовому порядку.

Проаналізувавши доводи представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається зі змісту постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.06.2019 у справі 641/4013/19, 14.05.2019 о 13-15 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Фольцваген» державний номер НОМЕР_1 , біля буд. 5 по вул. Морозова в м. Харкові, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Мітсубісі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 1983 р.н. в результаті чого транспортні засоби отримали пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.06.2019 у справі 641/4013/19 (набрала законної сили 26.06.2019 року) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень (а.с.7).

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як власника наземного транспортного засобу Volkswagen BORA д.н.з. НОМЕР_1 застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3285807 від 11.04.2019 року, за яким ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» взяло на себе обов`язок в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. При цьому, відповідно з даних полісу № АО/3285807 вбачається, що при укладенні договору страхування ОСОБА_4 , як пенсіонером, були застосовані умови пункту 13.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 14).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ч. 3 п. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно страхового акту № 19.59.3 від 10.07.2019 пошкодження транспортного засобу потерпілого визнано страховим випадком та призначено до виплати у якості страхового відшкодування 23900,90 грн. (а.с.11)

ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 23900,90 грн. власнику транспортного засобу ОСОБА_5 , що підтверджується копією реєстру безготівкових термінових переказів від суб`єктів господарювання від 26.09.2019 №RGMT-33 та копією платіжного доручення № 187 від 26.09.2021 року (а.с.7а-8).

01.12.2021 між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_2 (новий кредитор) був укладений договір №1/Т про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги первісного кредитора до боржників за укладеними договорами страхування, визначеними у Реєстрі прав вимог, який є додатком до цього договору (а.с. 37-39).

Згідно з Додатком № 1 до Договору №1/Т про відступлення права вимоги від 01.12.2021, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» були передані ФОП ОСОБА_2 права вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 на суму 23900,00 грн. (а.с.40-41).

Відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору про відступлення права вимоги №1/Т від 01.12.2021, укладеної між ФОП ОСОБА_2 та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» 02.12.2021, сторони внесли зміни до умов пунктів 3.1.3 та 4.1 договору, встановивши, що договір про відступлення права вимоги є безоплатним (а.с.230).

Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, позивач ФОП ОСОБА_2 набула право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на підставі Договору про відступлення права вимоги №1/Т від 01.12.2021 та додаткової угоди № 1 до нього.

Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Особливості страхування цивільно-правової відповідальності окремих категорій громадян України визначено статтею 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначена відповідальність за порушення умов страхування.

Зокрема, пунктом 38-1.1 статті 38-1 Закону визначено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Відтак, оскільки відповідач ОСОБА_1 не є особою, на яку розповсюджуються умови договору страхування транспортного засобу, вважається, що на момент ДТП він керував забезпеченим транспортним засобом з порушенням умов договору страхування, у зв`язку з чим позивач на підставі пункту 38-1.1 статті 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право регресної вимоги до відповідача у розмірі 50% від суми виплаченого потерпілому в ДТП страхового відшкодування (23900,90 грн.).

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на те, що вина відповідача за заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, доведена постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.06.2019 у справі 641/4013/19, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 11 950,45 грн.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку давності не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи та є безпідставним виходячи з наступного.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» регресна вимога може бути пред`явлена протягом трьох років з дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

З наявної у справі копії платіжного доручення № 187 вбачається, що виплата страхового відшкодування була здійснена 26 вересня 2019 року, тобто строк позовної даності закінчився 26 вересня 2022 року.

Частиною 1 статті 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, за змістом яких перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Зважаючи на те, що останнім днем строку позовної давності у даній справі є 26 вересня 2022 року, а позовна заява була подана до Київського районного суду м. Полтави суду 04 липня 2022 року, пропуску строку позовної давності не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках .

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд вказує, що у відповідності до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи в разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено 992,40 грн. судового збору, що підтверджується копією платіжного доручення №86 від 27.06.2022. Отже, на користь позивача підлягає стягненню 992,40 грн.

Надаючи оцінку вимогам про стягнення зі сторін витрат, пов`язаних із правничою допомогою, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.2,3 ст.123 ЦПК України).

Згідно із ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст.137 ЦПК України, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано копію договору про надання правової допомоги № 2 від 01.12.2021 (а.с.43), акт приймання передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №2 від 01.12.2021, (а.с.47).

З огляду на те, що відповідні витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн є належно підтвердженими, враховуючи не надання іншою стороною клопотання про зменшення розміру витрат, та враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 15, 979, 988, 993, 1191, 1192, 1194 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 81, 82, 141, 247, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 11950 (одинадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень 45 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , витрати зі сплати судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні) 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави або безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 27.01.2025 рок.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. А. Ткачук