Справа № 355/2465/24
Провадження № 2-з/355/1/25
У Х В А Л А

про забезпечення позову

20 січня 2025 року селище Баришівка

Баришівський районний суд Київської області у складі

головуючої судді Цирулевської М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Старенької С.М.,

представника позивача: адвоката Бордаченка О. В.,

відповідача-1: ОСОБА_1 ;

відповідача-2: ФОП ОСОБА_2 ;

представника відповідача-2: Литвиненко О. Л.;

представника відповідача-3: Маховки О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» про забезпечення позову до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Маховки Юлії Іванівни про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди, визнання відсутнім права оренди відповідача та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на новий строк,

УСТАНОВИВ:

24 грудня 2024 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» (надалі також СТОВ «Деренківець», позивач) до ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , відповідач-1), фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі також ФОП ОСОБА_2 , відповідач-2), приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Маховки Юлії Іванівни (надалі також приватний нотаріус Маховка Ю.І., відповідач-3) про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди, визнання відсутнім права оренди відповідача та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на новий строк.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 грудня 2024 року головуючою суддею у даній справі визначено суддю Баришівського районного суду Київської області Цирулевську М. В.

Одночасно з поданням позовної заяви 24 грудня 2024 року СТОВ «Деренківець» подало заяву про забезпечення позову.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24 грудня 2024 року головуючою суддею щодо розгляду означеної заяви про забезпечення позову є суддя Баришівського районного суду Київської області Цирулевська М. В.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 26.12.2024 (з урахуванням ухвали Баришівського районного суду Київської області від 30.12.2024) розгляд заяви СТОВ «Деренківець» про забезпечення позову призначено до судового розгляду на 06.01.2025 із викликом заявника.

В судове засідання 06.01.2025 з`явився представник позивача та представник відповідача-2, надали пояснення по суті поданої заяви. За результатами судового засідання, з огляду та на підставі ч. 4 ст. 153 ЦПК України, з метою дотримання процесуальних прав, а також речових прав на земельну ділянку, суд вирішив за доцільне розгляд заяви про забезпечення позову здійснити в судовому засіданні з викликом всіх сторін та викликати всіх учасників даної справи. Судове засідання призначено на 20.01.2025.

16.01.2025 від представника позивача подані додаткові пояснення у справі, із наданням підтверджуючих документів щодо питань, які досліджувались у судовому засіданні 06.01.2025.

20.01.2025 представником відповідача-2 були подані пояснення на заяву про забезпечення позову, без долучення будь-яких додаткових доказів.

У судове засідання 20.01.2025 з`явилися учасники справи, надавши пояснення по суті поданої заяви про забезпечення позову.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні подану заяву про забезпечення позову, заслухавши аргументи та обґрунтування представника позивача, відповідачів-1,-2 та представників відповідачів-2,-3 щодоіснування дійсного спору між сторонами, співмірності заявлених заходів забезпечення позову із предметом позову, наявності підстав, що можуть істотно ускладнити виконання рішення, дотримання балансу інтересів сторін, проаналізувавши пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом поданого у даній справі позову, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогамсуд зазначає та виснує таке.

Заява про забезпечення позову мотивована та обґрунтована тим, що 18.10.2012 між позивачем та відповідачем-1 укладено договір оренди землі № 139 (надалі також Договір оренди, Договір), за яким позивачу у строкове платне користування передано земельну ділянку з кадастровим номером :18:005:0199, площею 3,4099 га, яка знаходиться на території Подільського старостинського округу (надалі також земельна ділянка).

У подальшому Договором № 41 від 08.08.2017 Договір оренди викладено у новій редакції, згідно п. 8 якої Договір укладено на 7 (сім років), до 08.08.2024.

За доводами позивача, він як добросовісний орендар земельної ділянки виконав всі необхідні умови для поновлення Договору на новий строк, надіславши завчасно відповідачу-1 повідомлення про намір продовжити (поновити) дію договору на той самий строк із відповідною додатковою угодою до Договору; протягом всього строку оренди земельної ділянки своєчасно виплачував орендну плату відповідачу-1, виконував всі інші зобов`язання за Договором оренди.

Натомість, відповідач-1, надіславши, за доводами позивача, поза межами відповідних строків повідомлення про своє небажання поновлювати дію Договору оренди, вважаючи, що строк договору закінчився 08.08.2024, уклала із відповідачем-2 наступний договір оренди землі №017 від 10.10.2024, право оренди відповідача-2 щодо земельної ділянки за яким 16.10.2024 було зареєстровано приватним нотаріусом Маховкою Ю.І. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У подальшому відповідач-2 звернувся до позивача із проханням-вимогою передачі/повернення йому, як належному орендарю, земельної ділянки.

Зважаючи на виниклий спір, обґрунтовуючи своє переважне право на оренду спірної земельної ділянки, з огляду на існуючі ризики передачі відповідачем-1 земельної ділянки у користування іншій особі, зважаючи на можливість використання спірної земельної ділянки відповідачем-2, внаслідок чого будуть знищені посіви позивача на шляху до невиділеного у натурі поля, а також з огляду на ризики передачі земельної ділянки у суборенду третій особі, позивач звернувся із заявою про забезпечення позову у даній справі, у якій просить:

1)заборонити ФОП ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії із використання (у т.ч. оброблення) та передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки з кадастровим номером :18:005:0199;

2)заборонити ОСОБА_1 передавати земельну ділянку з кадастровим номером :18:005:0199 у користування іншим особам;

3)заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним рестораторам прав на нерухоме майно, державним рестораторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :18:005:0199.

Тобто, позивач просить вжити такий захід забезпечення позову як заборона вчинення певних дій відповідним особам.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідачів (у даній справі) з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі №754/5683/22 (провадження № 14-28цс23), від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20), від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), містяться такі висновки щодо порушеного у даній справі питання про вжиття заходів забезпечення позову:

«Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, … майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову».

Матеріали даної справи свідчать, що між сторонами дійсно виник спір щодо володіння та користування земельною ділянкою з кадастровим номером :18:005:0199, площею 3,4099 га, яка знаходиться на території Подільського старостинського округу.

Доказами, доданими до позовної заяви, підтверджується державна реєстрація права оренди відповідача-2 відносно спірної земельної ділянки, що здійснена приватним нотаріусом Маховкою Ю.І. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під час дії (за твердженням позивача) Договору оренди, укладеного між позивачем та відповідачем-1.

Згідно умов наявного в матеріалах справи договору оренди, позивач має переважне право на поновлення Договору оренди, яким, за доводами позовної заяви, СТОВ «Деренківець» скористалося.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач-1 уклала наступний договір оренди спірної земельної ділянки із відповідачем-2, який, своєю чергою, направив повідомлення-вимогу до позивача про передачу/повернення йому, як належному орендарю, спірної земельної ділянки.

Означені вище обставини щодо існування спору підтвердили всі учасники даної справи. Відповідач-1 та Відпоавідач-2 підтвердили укладення договору оренди №017 від 10.10.2024 щодо спірної земельної ділянки, однак копію означеного договору до матеріалів справи не надали.

Відтак, суд доходить висновку про існування спору між позивачем та відповідачами з приводу спірної земельної ділянки.

В аспекті питання незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, якщо не буде вжито заходів забезпечення позову, суд вважає обґрунтованими ризики передачі відповідачем-1 та/або відповідачем-2 земельної ділянки у користування іншій особі за новим договором або в суборенду, що перешкодить або навіть унеможливить виконання ймовірного судового рішення у даній справі, оскільки позивачеві (з огляду на заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного з відповідачем-2) необхідно буде знову звертатися до суду за захистом своїх прав із вимогами про визнання недійсним нового договору оренди земельної ділянки та/або оскарження дій нового користувача спірної земельної ділянки.

Також судом приймаються до уваги наведені у заяві про забезпечення позову обґрунтування, що у випадку використання спірної земельної ділянки відповідачем-2 існує ризик знищення посівів позивача на шляху до невиділеного у натурі поля.

Додані позивачем 16.01.2025 документи на підтвердження означеної обставини, а саме: картографічні матеріали із Проекту землеустрою організації території земельних часток (паїв) в реформованому КСП «Агрофірма Поділля», схема розташування земельних ділянок у єдиному масиві земель (відділок №2 поле №5-6), виготовлена інженером-землевпорядником ТОВ «Укргеосистем», договори тимчасового використання земельної ділянки для ведення товарного с/г виробництва, укладені в 2019 2024 роках, судом приймаються до уваги. Так, із означених документів вбачається, по-перше, знаходження спірної земельної ділянки в єдиному масиві земель, що обробляються позивачем, та, по-друге, можливість розорювання позивачем польових доріг, що унеможливлює доступ до спірної земельної ділянки інакше, ніж по інших оброблюваних позивачем землях.

Жодних доказів на спростування означених обставин відповідачі не надали.

Більше того, відповідачем-2 у судовому засіданні не тільки не заперечувалась неможливість проїзду до спірної земельної ділянки інакше, ніж по оброблюваних позивачем полях, а й зазначено, що восени 2024 року, з метою доступу та оброблення єдиного масиву земельних ділянок обома сторонами, між позивачем та відповідачем-2 відбувся фактичний обмін земельними ділянками та досягнуто домовленість про те, що позивачем здійснюватиметься обробіток спірної земельної ділянки, а відповідачу-2 позивачем буде надана інша земельна ділянка, право користування якої належить позивачу (тобто, домовленість про взаємовигідний обмін земельних ділянок для їх обробітку користувачами).

Таким чином, зважаючи на все вищевикладене, суд доходить висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову в частині існування реальних ризиків утруднення та/або неефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, а також реального існування потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення без вжиття заходів забезпечення позову.

Досліджуючи питання дотримання принципу балансу інтересів сторін, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову того типу, який просить позивач, не порушить речового права власності відповідача-1 на спірну земельну ділянку, оскільки заборона вчиняти дії, яку просить вжити позивач як захід забезпечення позову, стосується виключно права користування спірною земельною ділянкою (передачі її в користування), що вже фактично відбулось. Отримання доходу від такої передачі земельної ділянки в оренду (у вигляді орендної плати) відповідач-1 отримає у будь-якому випадку, зважаючи на договори оренди, наявні в матеріалах справи.

Що стосується інтересів відповідача-2, то, як вже зазначалось судом, ФОП ОСОБА_2 повідомлені суду обставини щодо досягнення домовленості із позивачем щодо використання іншого масиву земель (інших земельних ділянок), аніж спірної земельної ділянки, яка, своєю чергою, залишається у фактичному користуванні позивача. Відповідачем-2 також підтверджена реалізація означеної домовленості та підготовка відповідних масивів землі для обробітку та збирання врожаю 2025 року. Відтак, ступінь порушення/недотримання інтересів відповідача-2, у порівнянні із ймовірністю невиконання можливого рішення суду, постановленого на користь позивача (якщо заходи забезпечення позову не будуть вжиті), є мінімальним.

До відповідача-3 у позивача відсутні будь-які вимоги, що стосуються спірної земельної ділянки, жодне речове право відносно такої земельної ділянки у відповідача-3 не виникало, спір з даного приводу між сторонами відсутній. Відтак, вжиття заходів забезпечення позову жодним чином не порушуватиме інтересів відповідача-3.

Відтак, суд не вбачає підстав для висновку про порушення балансу інтересів учасників справи.

Досліджуючи питання співмірності заявленого до вжиття заходу забезпечення позову та предмету позову, суд зазначає таке.

Так, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання договору оренди землі недійсним та визнання права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером :18:005:0199, в той час як заявлений позивачем вид заходу забезпечення позову стосується заборони вчинення дій також щодо означеної спірної земельної ділянки, що відповідає принципу співмірності.

Відтак, з огляду на все вищевикладене, суд виснує, що заявлений позивачем вид заходу забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, а саме:

1)заборона ФОП ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії із використання (у т.ч. оброблення) та передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки з кадастровим номером :18:005:0199;

2)заборони ОСОБА_1 передавати земельну ділянку з кадастровим номером :18:005:0199 у користування іншим особам,

передбачений нормами чинного законодавства, є доцільним, має тимчасовий характер та діє до виконання рішення суду, а відтак не порушує, з огляду на існування спору щодо права користування спірною земельною ділянкою, балансу прав та законних інтересів, як позивача так і відповідачів.

При цьому, суд, не вдаючись у дослідження доказів, які мають значення для вирішення спору по суті, виходить з того, що позивачем заявлені конкретні вимоги забезпечення позову, які у цілому відповідають заявленим позовним вимогам. Суд встановив наявність дійсного спору між учасниками цієї справи. Необхідність вжиття означеного виду забезпечення позову є обґрунтованою, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, що порушує законні права позивача, який є орендарем спірної земельної ділянки, а відтак заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню в означеній частині.

Окремо суд зауважує, що при вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджувалася судом, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Що стосується заявленого позивачем виду забезпечення позову у вигляді заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним рестораторам органам місцевого самоврядування, нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :18:005:0199, суд зазначає таке.

Заборона відчуження та/або користування нерухомим майном (у розглядуваному випадку спірною земельною ділянкою) віднесена до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, які підлягають державній реєстрації (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявність зареєстрованих обтяжень нерухомого майна, у розглядуваному випадку - заборони користування спірною земельною ділянкою, є підставою для відмови в державній реєстрації прав на таку земельну ділянку.

Відтак, при вжитті судом такого виду забезпечення позову як заборона відповідачам користуватися спірною земельною ділянкою (її використовувати), вжиття додаткових заходів забезпечення (шляхом заборони державним органам, державним рестораторам, нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо права користування спірною земельною ділянкою) не є необхідним. Що ж стосується інших реєстраційних дій, а також державної реєстрації інших речових прав, відмінних від права користування спірною земельною ділянкою (яке, своєю чергою, за доводами позовної заяви, наявне у позивача), то на переконання суду, заборона вчинення таких дій як вид забезпечення позову не буде співвідносним та співмірним із заявленими позовними вимогами, порушуватиме баланс інтересів сторін, а тому не може бути вжитий судом.

За вказаних обставин, суд виснує, що в частині заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним рестораторам прав на нерухоме майно, державним рестораторам органам місцевого самоврядування, нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :18:005:0199 заява СТОВ «Деренківець» про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На виконання та з огляду на приписи ч. 8 ст. 153, ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд зауважує, що станом на час розгляду судом цієї заяви про забезпечення позову, у нього відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення, а застосування заявленого виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачам збитки.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 153, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Маховки Юлії Іванівни, про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди, визнання відсутнім права оренди відповідача та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на новий строк, а саме:

1)заборонити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії із використання (у т.ч. оброблення) та передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки з кадастровим номером :18:005:0199;

2)заборонити ОСОБА_1 передавати земельну ділянку з кадастровим номером :18:005:0199 у користування іншим особам.

У задоволенні заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним рестораторам прав на нерухоме майно, державним рестораторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :18:005:0199, - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дані стягувача (позивача):

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Деренківець»

Код

с. Деренковець, Черкаський район, Черкаська область, 19430

Дані боржника-1 (відповідача-1):

ОСОБА_1

РНОКПП НОМЕР_1

АДРЕСА_1

Дані боржника-2 (відповідача-2):

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

РНОКПП НОМЕР_2

АДРЕСА_2

Повний текст ухвали складено 23.01.2025.

Суддя

Баришівського районного суду

Київської області Марина ЦИРУЛЕВСЬКА