Єдиний унікальний номер: 448/2120/24
Провадження № 2/448/138/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22.01.2025 місто Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Гіряк С.І.

за участі секретаря судового засідання Семен І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місце знаходження: вул. Саксаганського, буд.133-А, м. Київ, індекс 01032) до

відповідача ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

предмет та підстави позову: про стягнення заборгованості за кредитним договором,

учасники справи - не з`явилися,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача

1. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий Центр" Пилипчук А.С. через систему "Електронний суд" звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.03.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферта) №25.03.2024-100000497.

2. Вказує, що відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 13000,00 грн., строком на 140 днів за процентною ставкою у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом протягом всього строку, на який надається кредит; денна процентна ставка 0, 82%; комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту; неустойка 130 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання.

3. Щодо підтвердження укладення електронного договору зазначає, що відповідачем ОСОБА_1 25.03.2024 електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок грошові кошти у розмірі 13000 грн., а тому акцептовані умови Договору. Під час укладення договору ОСОБА_1 було пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку.

4. Зазначає, що позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і кредит у визначений строк не повернув. Як наслідок, вказує, що станом на 11.08.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 36400 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 13000 грн., по процентах в розмірі 18200 грн., комісії в розмірі 1950 грн., неустойки в розмірі 3250 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

5. З огляду на наведене, просить суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість за кредитним договором №25.03.2024-100000497 від 25.03.2024, у розмірі 36400 грн. 00 коп. та судові витрати.

6. 05.12.2024 відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов, в якому не погоджується з викладеними у позовній заяві обставинами, вважає позов безпідставним та необгрунтованим. Вказує, що він не укладав кредитний договір, роздруківку якого долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджував зазначену процентну ставку та інші кабальні умови кредитування. Зазначає, що позивач надає роздруківку такого договору без його підпису як позичальника. Доповнює, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Вважає, що наявна в матеріалах справи паперова копія спірного кредитного договору не може вважатися електронним документом (копією електронного документа), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору між ним та позивачем. Зазначає, що якби він дійсно укладав такий договір, то в обов`язковому порядку мав би здійснити набір у відповідній електронній формі певної комбінації алфавітно-цифрової послідовності, вказана комбінація мала б відобразитись у вказаній електронній формі та зберегтись на сервері кредитора для подальшого долучення до кредитних договорів, і позивач міг би надати такі докази. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження ним пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину тощо.

Щодо вимог позивача про стягнення з нього 18200,00 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами вказує, що такі є явно завищені, неспіврозмірні тілу кредиту, не відповідають передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також не відповідають ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує, що позивач, як фінансова установа, скориставшись його необізнаністю, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Тому при ухваленні рішення просить зменшити розмір відсотків, щонайменше до заявленого позивачем розміру заборгованості за кредитом.

Щодо вимог позивача про стягнення неустойки в розмірі 3250,00 грн. вказує, що такі не підлягають задоволенню за безпідставністю, оскільки нарахування неустойки, з урахуванням положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, можливе лише до 23.02.2022 р. включно, а кредитний договір укладено після 24.02.2022 р. та в період триваючого воєнного стану, який ніким не скасовано та не припинено.

Щодо стягнення комісії звертає увагу, що згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Зазначає, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11 частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на наведене, вважає, що вимоги позивача в частині стягнення боргу за нарахованою комісією в розмірі 1950,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки умови кредитних договорів про комісією є нікчемними.

Також, зазначає, що на підтвердження обставин перерахування грошових коштів за спірним кредитним договором та наявності у нього боргу за цим договором позивач надає тільки розрахунки заборгованості та довідку іншої фінансової компанії (банку), однак роздрукований розрахунок заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку (фінансової установи) та не містять відомостей, що дозволили перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем тощо.

Також звертає увагу, що на підтвердження перерахування йому коштів позики позивач зазначає, що таке перерахування підтверджується інформаційною довідкою банку, відповідно до якої нібито, як зазначає позивач, йому було перераховано тіло кредиту. Втім, зазначений файл не може бути належним підтвердженням здійснення переказу, оскільки повністю перебуває в залежності від сторони позивача. Також вказує, що немає підтверджень, що карткові рахунки, на які переказано дані кошти, належать йому, оскільки лист не містить ідентифікуючих даних про нього (із фрагментів номеру карти, що відображені в повідомленні, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме йому). Відтак, вказує,що інформаційна довідка не є первинним або платіжним документом, що підтверджує переказ коштів, а тому є неналежним та недопустимим доказом. Виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Інформаційне повідомлення, на яке посилається позивач, не є первинним документом, що підтверджує перерахування кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.

З огляду на вищенаведене, вказує, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення договору позики (кредиту) зі ним на умовах, що вказані в наданій копії договору позики (кредиту), не довів перерахування йому тіла кредиту, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, вимоги про стягнення комісії та неустойки під час воєнного стану заявлені безпідставно, а тому в задоволенні позову просить відмовити повністю та судові витрати покласти на відповідача.

7. 16.12.2024 представник позивача Павленко Д.О. через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, однак суд до уваги таку не приймає, оскільки така стосується іншого відповідача по іншій справі.

ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи

8. В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий Центр" Пилипчук А.С. не з`явилася, в поданому позові просить проводити розгляд даної справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр».

9. Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.

10. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без його участі.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі

11. Ухвалою суду від 20.11.2024 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини встановлені Судом

13. Судом встановлено, що 25.03.2024 р. між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферта) №25.03.2024-100000497 шляхом підписання підписання пропозиції про укладення кредитного договору (акцепти) та заявки та паспорту споживчого кредиту, що є невід`ємною частиною кредитного договору.

14. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 13000,00 грн., строком на 140 днів за фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом протягом всього строку, на який надається кредит; денна процентна ставка 0, 82%; комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту; неустойка 130 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання.

15. На виконання умов договору 25.03.2024 року відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 13000 гривень шляхом перерахунку на його банківський рахунок за допомогою системи LIQPAY, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк».

16. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

17. Згідно з п. 3.1 Договору, кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.

18. Згідно з п.3.2 Договору Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

19. Відповідно до п.4.1, 4.3, кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Проценти за користування нараховуються та обліковуються Кредитодавцем щоденно. Комісія нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. У разі дострокового повного повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує проценти за період фактичного користування кредитом (включаючи безпосередньо день надання кредиту). У разі дострокового часткового повернення кредиту у день повернення позичальник сплачує проценти за період фактичного користування всією сумою кредиту, а на залишком суми кредиту нараховуються проценти у загальному порядку, передбаченому договором.

20. Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) та Заявка, яка є частиною кредитного договору, підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором А251.

21. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №25.03.2024-100000497 від 25.03.2024 заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору складає 36400, 00 грн, з яких: 13 000,00 грн.- основний борг, 18200 - грн. проценти, 1950 грн. комісія, 3250 грн. неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період з 25.03.2024 по 11.08.2024.

V. Застосоване Судом законодавство

22. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

23. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

24. Згідно з ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

25. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

26. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, який повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

27. Відповідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

28. Відповідно до положень частин 1, 3 та 4 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

29. Нормою частини 1 статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

30. Згідно з приписами частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

31. Відповідно до положень частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

32. За змістом норми статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

33. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини 1, 2 статті 639 ЦК України).

34. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції

35. Так, Статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

36. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

37. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 статті 11 Закону).

38. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 статті 11 вказаного Закону).

39. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 статті 11 Закону № 675-VIII.

40. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

41. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

42. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

43. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

44. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

45. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

46. Кредитний договір між сторонами укладений шляхом підписання відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) та Заявка, яка є частиною кредитного договору.

47. За нормою ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

48. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

49. Згідно ст. ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

50. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

51. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

VI. Висновки Суду

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами

52. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

53. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

54. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

55. ТОВ "Споживчий центр" належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти на загальну суму 13000,00 грн. Натомість, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість.

56. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 .

57. Заперечення сторони відповідача з приводу відсутності доказів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору та зарахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 слід відхилити з огляду на те, що як встановлено в ході судового розгляду кредитні договори підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону з зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП, а крім того за умовами договору їх невід`ємною частиною є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайтах товариств.

Відтак слід зробити висновок, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного кредитного договору.

58. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони вказаного вище договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови надання грошових коштів у кредит, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

59. Також суд зауважує те, що у відзиві на позовну заяву відповідач хоч і заперечує укладення спірного кредитного договору, проте водночас просить зменшити розмір заборгованості за відсотками (у разі задоволення позову) до розміру заборгованості за тілом кредитом, тим самим суперечить сам собі щодо неукладення ним кредитного договору та неотримання кредитних коштів.

60. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що спірний кредитний договір №25.03.2024-100000497 від 25.03.2024 року підписаний саме відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Тобто ТОВ «Споживчий центр» належними та допустимими доказами підтверджено укладання з відповідачем 25.03.2024 року кредитного договору.

61. Судом встановлено, що відповідно до умов вищевказаного кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на таких умовах: сума кредиту 13000,00 грн; строк кредитування - 140 днів, дата повернення кредиту 11.08.2024 року; фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом протягом всього строку, на який надається кредит; денна процентна ставка 0, 82%; комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту; неустойка 130 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання.

62. Як згадувалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

63. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

64. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

65. Таким чином, суд вважає, що відповідно до умов договору та заявки кредитного договору, позивач обґрунтовано нараховував проценти в межах строку кредитування, що й відображено в розрахунку заборгованості.

66. Розмір нарахованих процентів за кредитним договором №25.03.2024-100000497 від 25.03.2024 року повністю узгоджується з дослідженим судом розрахунком заборгованості. Водночас доказів, які б спростовували правильність долученого позивачем розрахунку, відповідачем не надано.

67. Доводи відповідача в частині, що встановлений в договорі розмір відсотків є явно завищений, не відповідає передбаченим в ч.3 ст.509 та ч.1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також не відповідає п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

68. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливою умовою договору.

69. Відповідно до ч. 5 цієї ж статті якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Отже, зі змісту зазначеної норми закону вбачається, що розмір пені є несправедливим, якщо він перевищує 50% суми наданого кредиту.

70. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

71. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений ч. 3 цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

72. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року в справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Однак при розгляді цієї справи ОСОБА_1 не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування».

73. Таким чином суд відхиляє посилання відповідача на порушення ТОВ «Споживчий центр» ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

74. Окрім цього, у разі дострокового виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором відсотки не нараховувалася б. Конкретний розмір відсотків залежить від суми кредиту та від тривалості невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Внаслідок тривалого невиконання відповідачем зобов`язань щодо погашення кредиту розмір відсотків склав суму, що перевищує 50% вартості кредиту. Відтак, відсутні підстави вважати, що зазначений пункт договору не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Окрім цього, відповідач при підписанні заявки на отримання кредиту підтвердив, що розуміє, що підписує та укладає кредитний договір на умовах вказаних в ньому. Водночас, відповідачем не наведено жодних розрахунків та аргументів зменшення розміру відсотків та тіла кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача.

75. Надані Позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.

76. В свою чергу Відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, не наведено жодних розрахунків та аргументів зменшення розміру відсотків та тіла кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі.

Беручи до уваги те, що Відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, суд приходить до висновку, що з відповідача позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками підлягають задоволенню.

Щодо стягнення комісії

77. Що стосується стягнення комісії у сумі 1950,00 грн. варто вказати, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

78. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

79. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

80. Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

81. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними.

82. За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

83. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все,що вона одержала на виконання цього правочину,а в разі неможливості такого повернення,зокрема тоді,коли одержане полягає у користуванні майном,виконаній роботі,наданій послузі,-відшкодувати вартість того, що одержано,за цінами,які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди,вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України).

84. За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

85. За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення неустойки за кредитним договором

86. Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

87. Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

88. Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

89. Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

90. Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24 лютого 2022 року, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні.

Висновок

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, який є правомірним, а тому повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

91. У зв`язку із тим, що відповідач отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, що зазначені в кредитному договорі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту та нарахованими процентами у розмірі 31 200,00 грн. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача комісії в сумі 1950 грн. та неустойки в сумі 3250,00 грн. слід відмовити.

Враховуючи наведене, Суд вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.

VІІ. Судові витрати

92. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

93. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

94. Згідно платіжної інструкції № СЦ00020697 від 18 листопада 2024 позивачем було сплачено 2422 грн. 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) судового збору.

При цьому, по справі позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 36400 грн. 00 коп. (тридцять шість тисяч чотириста гривень 00 копійок), що становить 100%, з яких було задоволено вимог на загальну суму 31 200 (тридцять одна тисяча двісті) 00 копійок, що становить 85,71 %.

А тому, у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 2076 (дві тисячі сімдесят шість) грн. 24 копійок (2422 х 85,71 /100 = 2076,24) судового збору.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 83, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №25.03.2024-100000497 від 25.03.2024 в сумі 31 200 (тридцять одна тисяча двісті) грн. 00 коп., з яких: 13 000 (тринадцять тисяч) грн. 00 коп. - тіло кредиту та 18 200 (вісімнадцять тисяч двісті) грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими процентами.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2076 (дві тисячі сімдесят шість) грн. 24 коп. судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», , місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складений 27.01.2025.

Суддя Світлана ГІРЯК