Справа № 214/4569/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю: секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

за відсутності сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

До суду надійшла позовна заява ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», вякій позивач просить: стягнути звідповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит № 101882855 від 09.10.2021 у розмірі 50600 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 гривень.

Обґрунтовано позов тим, що 09.10.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 101882855, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 8000 грн на 15 днів зі сплатою відсотків за користування та комісії.

17.012022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 17-01/2022-54, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за укладеним з ОСОБА_1 договором № 101882855 від 09.10.2021.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2024 року, у тому числі за укладеним із ОСОБА_1 договором № 101882855 від 09.10.2021.

Строк надання грошових коштів за кредитним договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Станом на 08.04.2024 відповідач має заборгованість в загальній сумі 50600,00 грн., з яких: за тілом кредиту 8000 грн., за процентами на дату відступлення права вимоги 41000,00 грн., комісії 1600,00 грн.

Посилаючись на право правонаступника вимагати стягнення заборгованості, ТОВ «Коллект Центр» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі разом з витратами по сплаті судового збору та витратами на правову допомогу.

Ухвалою від 31.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, поряд з тим скористались своїми процесуальними правами щодо подачі заяв по суті справи відповідно до положень ст. 174 ЦПК України. Так, відповідачем подано відзив на позовну заяву, позивачем відповідь на відзив.

Представник позивача у позовній заяві просить справу розглядати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Надалі представником позивача через систему електронний суд 23.01.2025 подано до суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з зайнятістю представника у іншому судовому засіданні (а. с. 98 - 99).

За обставин неявки у судове засідання учасників справи, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутністю, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Окремо суд зазначає, що провадження у справі відкрито у травні 2024 року, представник позивача у позовній заяві просить справу розглядати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, а у січні 2025 року у поданій заяві просив відкласти розгляд справи у зв`язку з його зайнятістю. Такі дії представника позивача на переконання суду спрямовані на затягування розгляду справи, строки розгляду якої обмежені.

Крім того, суд звертає увагу сторін на те, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається першорядно на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02).

Не погоджуючись з позовними вимогами відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позовних вимог посилається на те, що він не замовляв кредит у позивача 09.10.2021 року; приблизно о 00:50 год. на зупинці де відповідач чекав транспорт до нього під`їхав автомобіль білого кольору, марку та номер не пам`ятає. В автомобілі знаходилося двоє чоловіків, які запропонували підвезти відповідача, після чого, приїхавши на місце ОСОБА_1 вирішив віддячити чоловікам та купити їм пива. Сумку з речами, в якій були банківські картки ОСОБА_1 залишив в машині. Зранку відповідач виявив у нього відсутність портмоне, в якому знаходились картки, 1600 грн. а також смартфон. Після чого, 11.10.2021 відповідач звернувся до відділення Приватбанку, працівники якого пояснили, що уночі з його рахунку декількома транзакціями були зняті кошти, а також був взятий кредит у розмірі 8000 грн. Після відповідач відвідав «Укрсиббанк», де його також повідомили, що з його картки були зняття. Банківські картки ОСОБА_1 заблокував.

Після відвідання банків відповідач звернувся до органів поліції з заявою про злочин, але його звернення було проігноровано, про що свідчить відповідь від 03.11.2021.

Згодом, а саме на початку 2024 року відповідач дізнався, що до нього з позовом про стягнення коштів звернувся позивач ТОВ «Коллект Центр», який є правонаступником «Мілоан». Позивач знову звернувся до органів поліції з заявою про злочин, і на цей раз поліція відреагувала належним чином, про що долучив витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.07.2024, протокол його допиту у якості потерпілого від 29.07.2024 та талон-повідомлення про прийняття його заяви від 29.07.2024.

На сьогоднішній день досудове слідство триває, проводяться негайні слідчі дії, тому вирішувати питання про задоволення позову відповідач вважає передчасним та взагалі позов не визнає. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а. с. 55 - 64).

У окремо поданій заяві відповідач ОСОБА_1 просить справу розглядати за його відсутності, позов не визнає, оскільки кредиту він не брав, злочинці скористалися його документами (а. с. 67).

У відповіді на відзив представник позивача просить позов задовольнити повністю, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Окремо, заперечуючи проти доводів відповідача вказує, що відомості про злочин могли бути повідомлені самим відповідачем, а саме по собі внесення відомостей до ЄРДР не може вважатись підтвердженням фактів, наведених в такому зверненні, внесення відомостей до ЄРДР не може ні підтвердити, ні спростувати обставини, на які посилається Відповідач. З долученого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що віддповідач особисто звернулась до управління поліції та повідомила щодо злочинних дій відносно неї. При цьому, витяг з ЄРДР містить лише опис обставини події, зазначений самою заявницею, без надання їм правової оцінки та без перевірки дійсності таких обставин. Враховуючи, що відомості про злочин повідомлені самим відповідачем, а саме по собі внесення відомостей до ЄРДР не може вважатись підтвердженням фактів, наведених в такому зверненні, воно не може ні підтвердити, ні спростувати обставини, на які посилається Відповідач. Разом з тим, такі обставини можуть бути встановлені в ході досудового розслідування, за результатами якого може бути або повідомлено про підозру або закрито провадження за відсутністю події кримінального правопорушення чи за відсутністю складу кримінального правопорушення. Твердження Відповідача про те, що відносно нього було вчинено кримінальне правопорушення є припущеннями. З огляду на норми процесуального права допустимим доказом вчинення кримінального правопорушення є вирок суду, що набрав законної сили. Виключно вирок суду у відповідному кримінальному провадженні може бути допустимим доказом вчинення стосовно особи кримінального правопорушення - укладення оспорюваного договору від його імені іншою особою, яка діяла на підставі документів, що позивачу не належать. Відповідачем не надано належних доказів того, що відносно нього було вчинено шахрайські дії та він не укладав кредитний договір. (а. с. 79 - 88).

З`ясувавши позицію сторін по справі, викладених у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Коллект Центр» підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит № 101882855, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 8000 грн на 15 днів зі сплатою відсотків та комісії.

Умовами цього договору визначено наступний його предмет.

Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (п.1.1. договору).

Сума (загальний розмір) кредиту становить 8000,00 грн (п.1.2 договору).

Кредит надається строком на 15 днів з 09.10.2021 (строк кредитування) (п.1.3. договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредиту (дата платежу): 24.10.2021 (п.1.4 договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 11400,00 грн (п.1.5 договору).

Комісія за надання кредиту 1600,00 грн, яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору).

Проценти за користування кредитом: 1800,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору).

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору).

У пункті 1.7 визначено тип процентної ставки за цим договором: фіксована.

Відповідно до п.2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Пунктом 2.3.1.2 договору визначено пролонгацію договору на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишились до стягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів (а. с. 6 - 10).

Договір про споживчий кредит № 101882855 від 09.10.2021 укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно платіжного доручення ТОВ «Мілоан» від 09.10.2021 № 33557921 підтверджено здійснення 09.10.2021 грошового переказу в сумі 8000,00 грн. на виконання умов договору на картку відповідача, отримувач ОСОБА_1 , код , призначення платежу: кошти згідно договору 101882855 (а. с. 14).

17.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 17-01/2022-54, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за укладеним з ОСОБА_1 договором № 101882855 від 09.10.2021 (а. с. 18 - 23).

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, у тому числі за укладеним із ОСОБА_1 договором № 101882855 від 09.10.2021 (а. с. 24 - 30).

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 101882855 від 09.10.2021.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, ОСОБА_2 за договором про споживчий кредит № 101882855 від 09.10.2021 станом на 10.03.2023 має заборгованість, розмір якої становить 50600,00 грн, з яких:

за тілом кредиту 8000,00 грн,

за відсотками на дату відступлення права вимоги 25800,0 грн.,

заборгованість з комісії 1600,00 грн.,

нараховані відсотки за кредитним договором 15200,00 грн. (станом на дату розрахунку 10.03.2023)

Між сторонами виник спір стосовно виконання відповідачем умов договору про споживчий кредит № 101882855 від 09.10.2021.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Позичальник ТОВ «Мілоан» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, зарахувавши кредитні кошти на картковий рахунок відповідача. Відповідач в свою чергу, всупереч умовам кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На переконня суду, позивачем доведений факт укладання між сторонами кредитного договору, шляхом електронного документообігу надсилання пропозиції, з ідентифікатором доступу.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 605/196/16-ц, які згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів на спростування вимог позивача щодо наявних забов`язань за кредитним договором. Посилання відповідача на безпідставність вимог позивача у зв`язку із тим, що у нього було викрадено особисті речі невідомими особами та використання їх в подальшому з метою укладення кредитного договору від імені відповідача, не знаходять свого підтвердження. Доводи відповідача та надані ним докази самі по собі містять суперечливі факти та відомості.

Як слідує з письмових матеріалів справи, договір про споживчий кредит № 101882855 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений 09.10.2024.

До органів поліції з приводу викрадення особистих речей відповідача останній звернувся 11.10.2021, про що свідчить лист тво. Заступника начальника Криворізького районного Управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області № 45/6-6195ЄО від 03.11.2021. У цьому листі відповідача ОСОБА_1 також повідомлено про те, що його заява не містьть обов`язкових ознак суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, тому не підлягає відповідно до вимог ст. 214 КПК України внесенню до ЄРДР (а. с. 58).

Відповідач ОСОБА_1 повторно, 29.07.2024 звертався до органів поліції з приводу викрадення його особистих речей.

У протоколі допиту ОСОБА_1 в якості потерпілого зазначено з його слів, крім іншого, що, останній 11.10.2021 звернувся до відділення АТКБ «ПриватБанк», де йому повідомили, що у період часу 04:23 по 08:21 з його картки було здійснено сім платежів, зокрема мав факт поповнення картки через систему LiqPay ID платежу на суму 8000 грн., всі перекази з картки ОСОБА_1 були здійснені з приміткою одержувача ОСОБА_3 (а. с. 60 - 61).

За фактом повторного звернення до органів поліції, відомості внесені до ЄРДР за № 0001691 (а. с. 59).

Приписами ст. 1 Закону України Закону України «Про платіжні послуги» № 1591-IX від 30.06.2021, з-поміж іншого, визначено, що кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); неналежний отримувач - особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі; неакцептована платіжна операція - платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди

Згідно з п.3-5 ч.20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: ….. 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги» неналежний отримувач протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення надавача платіжних послуг платника про виконання помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції зобов`язаний ініціювати платіжну операцію на еквівалентну суму коштів, зараховану йому внаслідок помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, на користь такого надавача платіжних послуг.

Надавач платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача, у разі згоди неналежного отримувача на повернення коштів зобов`язаний розблокувати кошти на рахунку неналежного отримувача та повернути їх неналежному платнику на підставі наданої неналежним отримувачем платіжної інструкції. У разі відмови отримувача (неналежного отримувача) повернути суму помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції на вимогу надавача платіжних послуг списання коштів з рахунку неналежного отримувача здійснюється у судовому порядку. 4. У разі порушення строку, встановленого частиною першою цієї статті, неналежний отримувач зобов`язаний повернути суму помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, та сплатити надавачу платіжних послуг пеню в розмірі 0,1 відсотка цієї суми за кожний день від дати завершення такої платіжної операції до дня повернення коштів на рахунок, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції. Спори між надавачем платіжних послуг та неналежним отримувачем щодо помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції розглядаються у судовому порядку. Отримувач зобов`язаний відшкодувати надавачу платіжних послуг заподіяну шкоду внаслідок незастосування посиленої клієнтської автентифікації у випадках, якщо її застосування вимагається відповідно до законодавства або умов договору з надавачем платіжних послуг (частини 2 6 ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги»)

Як слідує з матеріалів справи позиція відповідача зводиться до того, що він не вчиняв дій на укладення договору про споживчий кредит № 101882855 від 09.10.2021, та отримав кредитні кошти у розмірі 8000 грн. неправомірно, які в подальшому були перераховані на ім`я іншої особи ОСОБА_3 у розмірі 6900 грн., про що відповідачем зазначено у відзиві на позовну заяву та протоколі його допиту від 29.07.2024.

Таким чином, за обставинами даної справи, враховуючи доводи відповідача ОСОБА_1 , останній, отримавши на свій рахунок кредитні кошти 09.10.2021, є неналежним їх отримувачем, про що йому було відомо, тому на нього покладено обов`язок ініціювати повернення цих коштів, зараховану йому внаслідок помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції.

Таких дій відповідачем не вичинено. Матеріалами справи підтверджено пасивну поведінку відповідача після повідомлення йому у відділенні банку про зарахування на його рахунок кредитних коштів. Відповідачу також з моменту відвідування відділення банку, тобто з 11.10.2021 було відомо про деталі поповнення його рахунку кредитними коштами, зокрема, що ця операція поповнення рахунку здійснена через систему LiqPay, ID платежу на суму 8000 грн.

Разом з тим, після звернення до суду з даним позовом, відкриття провадження у даній справі та отримання 04.07.2024 відповідачем ОСОБА_1 копії позовної заяви з додатками (а. с. 51), останній 29.07.2024 тобто, майже через три роки після отримання кредитних коштів (09.10.2021), повторно звернувся до поліції з заявою про вчинення злочину відносно нього.

Сама по собі наявність кримінального провадження, порушеного за заявою ОСОБА_1 від 29.07.2024 не може свідчити, про вчинення злочину щодо позивача, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише обвинувальним вироком суду, а також не може бути підставою для звільнення позичальника від обов`язку належного виконання кредитного зобов`язання і виконання умов договору, в разі настання певних обставин, передбачених ними. В той же час, жодних відомостей щодо результатів вказаного кримінального провадження, встановлення причетних до злочину осіб суду не надано.

На переконання суду, відповідачем не надано належних доказів укладення договору про споживчий кредит № 101882855 від 09.10.2021 від його імені іншою особою (особами) за відсутності його волевиявлення. Перерахування кредитних коштів за договром про споживчий кредит №101882855 від 09.10.2021 здійснено на рахунок відповідача ОСОБА_1 , відкритого у АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується платіжним дорученням ТОВ «Мілоан» від 09.10.2021 № 33557921 на суму 8000,00 грн. призначення платежу: кошти згідно договору 101882855 (а. с. 14).

За умови наявності у матеріалах справи доказів зарахування на рахунок відповідача кредитних коштів, що по суті відповідачем не заперечується, суд не вбачає підстав для розгляду клопотання позивача про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» цих даних.

Суд зазначає, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від відповідача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. Відповідачем не надані докази протиправності дій третіх осіб стосовно нього, які стосуються підписання кредитного договору, так само як і не надані докази втрати та подальше відновлення номеру мобільного телефону, який використовувався при укладенні кредитного договору та яким відповідач користується і на надний час.

Окрім того, відповідач вчасно не вчинив жодних дій спрямованих на своєчасне сповіщення АТ КБ «ПриватБанк» про несанкціонований доступ до його особистих даних, а як слідує з матеріалів справи звернувся до відділення банку 11.10.2021, тоді як кредитний договір був укладений 09.10.2021.

За фактом первинного звернення відповідача до органів поліції у 2021 році, відомості про кримінальне правопорушення не внесено до ЄРДР та роз`яснено відповідачу ОСОБА_1 , що він має право оскаржити прийняте рішення до прокуратури чи суду.

Відповідачем ОСОБА_1 не доведено та матеріалами справи не підтверджено, що рішення про невнесення відомостей до ЄРДР останнім було оскаржено. Дані обставини свідчать про згоду відповідача з прийнятим рішенням.

Проявляючи пасивну поведінку, відповідач звернувся до органів поліції лише після відкриття провадження у даній цивільній справі та ознайомлення з позовною заявою.

На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що відповідач має зобовязання перед позивачем за невиконання умов договору про споживчий кредит № 101882855 від 09.10.2021.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування за договором про споживчий кредит № 101882855 від 09.10.2021 був продовжений кредитодавцем відповідно до п. 2.3.1.2 договору, тому строк кредитування становить 15 днів., як це передбачено п. 1.3 договору. В матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення відповідача до ТОВ «Мілоан» чи його правонаступників за договором факторингу про продовження строку дії договору. Також позивачем відповіднодо частинитретьої статті 12,частини першоїстатті 81ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування за договором про споживчий кредит № 101882855 від 09.10.2021 був пролонгований кредитодавцем відповідно до п. 2.3.1.2 договору більше ніж на 60 днів.

Відповідно до ст.612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на загальні правила доказування негативних фактів, враховуючи, що відповідачем не заперечується зарахування на його рахунок кредитних коштів, та неспростування відповідачем твердження позивача про неповернення кредиту, а також відомості, що містяться в розрахунку заборгованості за кредитним договором, суд вважає встановленою обставину неповернення 8000,00 грн кредиту за договором про споживчий кредит № 101882855 від 09.10.2021.

Вимога позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом згідно з договором підлягає частковому задоволенню, оскільки не підлягають стягненню проценти за користування кредитом, нараховані поза межами строку кредитування. Продовження нарахування процентів після закінчення строку кредитного договору є неправомірним.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тому з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування в розмірі 1800 грн. за період з 09.10.2021 по 24.10.2021, а також 1600 грн. комісії, як це передбачено умовами договору.

Враховуючи вищезазначені обставини, з відповіда чапідлягає стягненню на користьпозивача борг за договором про споживчий кредит № 101882855 від 09.10.2021 у розмірі 11400,00 грн., з яких 8000,00 грн. заборгованість за кредитом, 1800,00 грн. заборгованість за процентами, 1600,00 грн. заборгованість за комісією.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 682,20 грн. витрат на сплату судового збору, що є пропорційною сумою задоволеним позовним вимогам.

В частині позовних вимог про відшкодування відповідачем витрат на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Зі змісту ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Судом встановлено, що 02.01.2023 між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Асістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 02-01-2023 (а. с. 41 на звороті - 42), у зв`язку з чим ТОВ «Коллект Центр» було понесено відповідні витрати для звернення до суду у розмірі 13000 грн., що підтверджено заявкою на надання правничої допомоги № 531 від 01.03.2024, витягом з акту про надання правничої допомоги від 08.03.2024 від 08.03.2024, платіжною інструкцією № від 15.03.2024 на залагьну суму 52000,00 грн. з призначенням платежу: надання правової допомоги згідно договору № 02-01-2023 від 02.01.2023 (а. с. 44, 45, 46).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі №910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження №61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 (провадження №61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд у справі №922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

В постанові №908/2702/21 від 12.01.2023 Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Заявлена позивачем сума відшкодування витрат на правову допомогу на рівні 13000 грн., на думку суду, є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Так, розгляд справи здійснювався у спрощеному провадженні, зважаючи на те, що справа є незначної складності, участі в судових засіданнях представник позивача не брав. Оцінка дій, що полягали в підготовці позовної заяви вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст.141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних та значних затрат часу, обсяг і складність складених процесуальних документів адвокатом не є значними.

Суд зазначає та наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Відтак, сприраючись на викладене, та враховуючи, що позовні вимоги падлягають задоволенню частково (на 22,53 %), суд вважає можливим зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнути їх з відповідача на користь позивача в розмірі 1500 грн., що на переконання суду, відповідатиме принципу розумності та співмірності за даних обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 141, 258-260, 263-265, 273-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства зобмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягненнязаборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) заборгованість за договором про споживчий кредит № 101882855 від 09.10.2021 у розмірі 11400,00 гривень (одинадцять тисяч чотириста грн. 00 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 682,20 гривень (шістсот вісімдесят дві грн. 20 коп.) та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот грн. 00 коп).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сіденко С. І.