Провадження №: 2/336/89/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Боєва Є.С., за участю:

секретаря судового засідання Сайбель К.О.,

позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

її представника - адвоката Іващенко М.В.,

відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю майна, набутого під час шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому зазначала, що 22.07.1995 року з відповідачем по справі було зареєстровано шлюб в відділі РАГС Комунарського району м. Запоріжжя, актовий запис № 349. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Вакуленко С.О. (реєстр. № 5728) набуло у власність квартиру АДРЕСА_1 (згідно з діючим на той час законодавства договір зареєстровано в ОП ЗМБТІ, витяг № 188) та автомобіль LADA 110, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Всі правовстановлюючі документи оформлені на ім`я ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що шлюбні відносини між подружжям припинені, шлюб ще не розірвано, проте є суперечки між подружжям щодо володіння і користування зазначеним спільним майном, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на стягнути з ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частки ринкової вартості автомобіля LADA 110, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 в сумі 50 000 грн.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 року відкрито провадження в цій справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 23.10.2023 року.

20.10.2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання з причин хвороби та необхідністю подальшого до обстеження.

23.10.2023 року підготовче судове засідання не відбулося через перебування судді у відпустці. Підготовче судове засідання відкладено на 28.11.2023 року.

27.11.2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява про визнання особистою приватною власністю майна, набутого під час шлюбу. В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 зазначав, що спірна квартира була куплена ним на грошові кошти в сумі 27 500 грн., які він отримав у 2000 році для купівлі собі квартири в подарунок від свого батька - ОСОБА_4 . Ці грошові кошти батько отримав в результаті продажу 63/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 . також ОСОБА_2 вказав, що він отримав ці кошти оскільки між ним і батьком була домовленість про передачу грошей в обмін на те, що ОСОБА_2 подарує онучці ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) належну йому квартиру АДРЕСА_3 , що і було здійснено за договором дарування від 08.01.2004 року (зареєстрованого за реєстр. № 51 приватним нотаріусом ЗМНО Андрєєвою В.М.). Вважаючи, що спірна квартира під час шлюбу була набута ним за особисті кошти і тому в силу п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України є його особистою приватною власністю, просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Крім того ОСОБА_2 зазначав у зустрічному позові, що автомобіль ВАЗ 21102, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був 07.12.2004 року придбаний ним під час перебування в шлюбі за його власні кошти, отримані ним в результаті від своєї діяльності як підприємця. До того ж цей автомобіль використовувався ним в його підприємницькій діяльності, а не в інтересах сім`ї, а тому це майно в силу вимог ст. 57 СК України слід розглядати як його особисту власність і просив суд визнати заним право особистої власності на автомобіль ВАЗ 21102, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Одночасно з подачею зустрічного позову ОСОБА_2 подано клопотання про поновлення строку для подачі зустрічної позовної заяви.

Також ОСОБА_2 подав відзив на первісну позовну заяву, аргументи якого аналогічні приведеним у зустрічному позові.

28.11.2023 року підготовче судове засідання відкладено для ознайомлення представника позивача зі зустрічним позовом на 23.01.2024 року.

23.01.2024 року у підготовчому судовому засіданні ухвалено про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви та прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання приватною власністю майна, набутого під час шлюбу для спільного розгляду із первісним позовом. Також постановлено ухвалу про витребування доказів від Олександрівської державної податкової інспекції ГУ ДПС у Запорізькій області. Постановлено ухвалу про задоволення клопотання ОСОБА_2 про призначення автотоварознавчої експертизи щодо визначення ринкової вартості автомобіля LADA 110,2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на час проведення експертизи; проведення експертизи доручено експертам Запорізького НДЕКЦ МВС. Постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі до проведення автотоварознавчої експертизи.

06.03.2024 року від заступника директора Запорізького НДЕКЦ МВС надійшов лист щодо оплати вартості проведення експертизи (в розмірі 3634, 96 грн.) та про надання експерту об`єкта дослідження(запропонована дата огляду автомобіля - 28.03.2024 року на 14-00 на території Запорізького НДЕКЦ МВС- вул. Республіканська, 73А).

08.04.2024 року від ОСОБА_2 надійшла заява про звільнення від сплати судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи - з тих підстав, що він є інвалідом ІІ групи довічно.

10.05.2024 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

22.05.2024року від заступника директора Запорізького НДЕКЦ МВС надійшло повідомлення про неможливість проведення транспортно-товарознавчої судової експертизи.

05.06.2024 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 22.08.2024 року.

22.08.2024 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з виконанням ним доручення Запорізького місцевого центру з надання БВПД від 03.08.2023 р. № 763 з питання представництва ним інтересів потерпілої у кримінальному провадженні.

22.08.2024 року за клопотанням ОСОБА_2 відкладено судове засідання на 12.11.2024 року.

11.11.2024 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи у зв`язку з його перебуванням на лікарняному.

12.11.2024 року розгляд справи не відбувся через перебування судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні.

Розгляд справи відкладено на 20.01.2025 року.

16.01.2025 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме, Звіту оцінювача ОСОБА_6 від 11.12.2024 року про оцінку майна - колісного транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно якого вартість автомобіля станом на 11.12.2024 року складає 30 040, 00 грн.

20.01.2025 року в судове засідання з`явилися позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , її представник - адвокат Іващенко М.В., відповідач ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали свої позовні вимоги, не визнаючи зустрічний позов ОСОБА_2 .

Заперечили проти задоволення клопотань ОСОБА_2 про відкладення розгляду справу задля ознайомлення з матеріалами справи та долучення до матеріалів справи звіту про оцінку майна - колісного засобу, що наданий відповідачем 16.01.2025.

ОСОБА_2 проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечував, вимоги за своїм зустрічним позовом підтримав в повному обсязі.

Протокольною ухвалою судом дії ОСОБА_2 , за клопотанням якого розгляд справи неодноразово відкладався, який знову подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи за один робочий день до судового засідання, з матеріалами справи не ознайомився, а тому просив знову відкласти судове засідання, розцінені як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи, і на підставі ст. 44 ЦПК України визнані зловживанням процесуальними правами, а тому вказане клопотання залишено без розгляду.

Крім того, протокольною ухвалою звіт про оцінку майна - колісного засобу, що наданий ОСОБА_2 16.01.2025, судом не приймається до розгляду на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України, оскільки вказаний доказ поданий на стадії судового розгляду справи безпосередньо за один робочий день до судового засідання і клопотань про його поновлення строків разом із цим доказом не надавалося.

Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд, дослідивши пояснення сторін та письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.07.1995 року перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом РАГС Комунарського району м. Запоріжжя, актовий запис № 349 (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ). Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі шлюб не розірвано, на час подачі ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя припинило шлюбні відносини, спільне господарство ними не ведеться. Також судом встановлено і не заперечується сторонами, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана 03 серпня 2001 року, спірний автомобіль був придбаний 07 грудня 2004 року - в період перебування сторін у шлюбі. Правовстановлюючі документи оформлено на одного із подружжя - на ім`я ОСОБА_2 . Таким чином, правовідносини сторін врегульовано приписами Сімейного Кодексу України та відповідними статтями Цивільного Кодексу України. Суть спору полягає в тому, що ОСОБА_2 не визнає права дружини на 1/2 частку майна і вважає, що це майно (нерухоме і рухоме) було придбано за його власні кошти.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 163 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частинами 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як рекомендує п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч. 2 ст. 71 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням (постанова Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 522/17831/20).

З матеріалів справи видно, що в період шлюбу сторін, а саме 03.08.2021 року між родиною ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (Продавці) та ОСОБА_2 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Вакуленко С.О. (реєстр. № 5728). Квартира відповідно до законодавства, яке діяло на час вчинення цього договору, згодом була зареєстрована як приватна власність на ім`я ОСОБА_2 у Запорізькому МБТІ за № 188.

Не визнаючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на частину вищевказаної квартири, ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві, посилаючись на те, що ця квартира має бути визнана його особистою приватною власністю в силу положень п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, оскільки була набута під час шлюбу, але за його власні кошти, просив суд визнати за ним право на всю квартиру АДРЕСА_1 . На підтвердження своїх доводів ОСОБА_10 вказав, що спірна квартира була куплена ним на грошові кошти, які в сумі 27 500 грн. він отримав у 2000 році в подарунок від свого батька - ОСОБА_4 для подальшої купівлі собі квартири. Ці грошові кошти батько отримав в результаті продажу 63/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 . Також ОСОБА_2 посилався на те, що він отримав ці кошти від батька в зв`язку з домовленістю між ним і батьком -про передачу грошей в обмін на те, що ОСОБА_2 подарує онучці ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) належну йому квартиру АДРЕСА_3 , що і було здійснено за договором дарування від 08.01.2004 року (зареєстрованого за реєстр. № 51 приватним нотаріусом ЗМНО Андрєєвою В.М.).

Як письмовий доказ ОСОБА_2 надав суду копію Договору купівлі-продажу від 26.12.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Сосіменко Ю.П. (реєстр. № 4240), з якого видно, що ОСОБА_2 , діючи від імені ОСОБА_4 за дорученням, та ОСОБА_11 уклали цей договір про таке: гр. ОСОБА_4 продав, а гр. ОСОБА_11 купила 63/100 частини жилого будинку АДРЕСА_4 , розташований на земельній ділянці площею 416 кв. м. Цей продаж сторони здійснюють за 27 500 грн.

Проте зі змісту цього Договору купівлі-продажу не вбачається, що вказані 27 500 грн. були подаровані продавцем ОСОБА_4 синові - ОСОБА_2 з метою подальшої покупки останнім спірної квартири.

Також на підтвердження своїх доводів ОСОБА_2 надав суду копію Договору дарування від 08.01.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Андрєєвою В.М. (реєстр. № 51), з якого вбачається, що гр. ОСОБА_2 ( Даруватель ) подарував, а гр. ОСОБА_5 (Обдарована) прийняла в дар квартиру АДРЕСА_3 .

Дослідивши вищевказані письмові докази, суд дійшов висновку, що ці докази ніяким чином не підтверджують того, що спірна квартира АДРЕСА_1 , придбана на ім`я ОСОБА_2 03.08.2001 року(під час шлюбу сторін)була набута ним за особисті кошти, подаровані йому батьком - ОСОБА_4 . За таких обставин суд вважає, що доводи ОСОБА_2 стосовно набуття ним майна (спірної квартири) під час шлюбу, але за його особисті кошти, не знайшли підтвердження, оскільки в справі відсутні належні та достатні докази щодо отримання ним будь-яких грошових коштів від його батька - ОСОБА_4 з метою подальшої купівлі спірної квартири.

Також з матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу сторін, а саме, 07.12.2004 року на підставі Договору № 190 (ч) купівлі-продажу транспортних засобів, укладеного між ТОВ СТО «Восток» та ОСОБА_2 , останній купив у ТОВ СТО «Восток» автомобіль ВАЗ 21102 вартістю(з ПДВ) 41900 грн. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (серія НОМЕР_3 ), виданого Запорізьким МРЕВ-1 07.12.2004 року, вказано власником ОСОБА_2 та зазначено наступні дані про автомобіль: реєстраційний номерНОМЕР_1;марка ВАЗ, модель 21102, рік випуску 2004; колір сірий; номер шасі НОМЕР_4 ;об`єм двигуна 1500 куб. м.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права на 1/2 частину вищевказаного автомобіля, ОСОБА_2 посилався на те, що автомобіль ВАЗ 21102, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був 07.12.2004 року придбаний під час перебування у шлюбі за його власні кошти, отримані ним від своєї діяльності в якості підприємця. Також ОСОБА_2 наполягав, що цей автомобіль ним використовувався та використовуються до теперішнього часу в його індивідуальній професійній діяльності, а не в інтересах сім`ї, а тому це майно силу вимог ст. 57 СК України слід розглядати як його особисту власність.

Суд зазначає, що вказані доводи суперечать положенням ч. 4 ст. 61 СК України, відповідно до якої речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є також об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, у статті 57 СК України зазначено таке:

1. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної

5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я.

6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Суд дійшов висновку, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів щодо набуття ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, наступного майна: квартири АДРЕСА_1 та автомобіля ВАЗ 21102, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Також ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів щодо використання ним автомобіля ВАЗ 21102, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 виключно для здійснення ним професійної діяльності, а не в інтересах сім`ї.

У судовому засіданні ОСОБА_2 наголошував на тому, що ОСОБА_1 під час шлюбу не мала достатнього доходу для придбання майна, посилаючись на відомості з Державної податкової служби України про дохід ОСОБА_1 за період з І картала 1998 року по 4 квартал 2002 року.

Із вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_1 у І кварталі 1998 року на мала доходу, у 2 кварталі отримала 66,40 грн, за 3 та 4 квартал - по 49,80 грн. Далі ОСОБА_1 мала стабільний дохід.

Як зазначено у первісній позовній заяві та випливає із пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син, за яким вона певний час здійснювала догляд.

ОСОБА_2 підтвердив у судовому засіданні, що факт народження сина ним не заперечується, а тому ця обставина в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доведенню.

Як згадувалося вище, згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, відсутність доходу у позивачки за час догляду за дитиною не є підставою для визнання набутого у шлюбі майна таким, що не належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності.

Позивачка просить здійснити поділ майна зокрема шляхом стягнення з ОСОБА_2 компенсації 1/2 частки ринкової вартості автомобіля LADA 110, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в сумі 50 000 грн.

Однак такий спосіб поділу майна не є можливим, оскільки відповідач заперечує проти визначеної ОСОБА_1 вартості автомобіля і вказана вартість не підтверджена належними доказами з боку позивача, а наданий 16.01.2025 відповідачем звіт про оцінку майна до розгляду судом не прийнятий на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України.

За наведеного майно подружжя підлягає поділу у рівних частках, тобто первісний позов підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», сплачена позивачем сума судового збору підлягає відшкодування за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 368, 372 ЦК України,ст. ст. 57, 60, 61, 69-72,163 СК України,ст. ст. 2, 3, 10-12, 13,76- 81, 89, 141, 263-265, 352, 354ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна 1500, номер шасі НОМЕР_6 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю майна, набутого під час шлюбу - відмовити.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 6149,76 грн., що сплачений 27.07.2023 відповідно до квитанцій № , № .

Відомості про учасників справи:

Позивач (відповідач за зустрічним) - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач (позивач за зустрічним) - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_8 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 27.01.2025.

Суддя Є.С. Боєв

20.01.25