Провадження № 2/470/55/25
Справа № 470/918/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Лусти С.А.,

за участю секретаря судового засідання Дячук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Березнегувате в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2024 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначив, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 004-99912-171212, за яким відповідач отримав у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 15000,00 грн. на строк 36 місяців, зі сплатою за користування кредитом 9,99% річних та комісією за обслуговування кредиту, в розмірі 3,49% щомісяця. 02 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор передав новому кредитору свої права по вказаному кредитному договору, укладеному з відповідачем. Відповідно до реєстру боржників, позивач набув право грошової вимоги до відповідача, в сумі 22674,47 грн. На підставі зазначеного, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 004-99912-171212 від 17 грудня 2012 року, в розмірі 23389,35 грн та понесені судові витрати.

25 листопада 2024 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача до ОСОБА_1 було задоволено частково, стягнуто з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором, в розмірі 14489,85 грн. та витрати на оплату судового збору, в розмірі 1875,87 грн.

Ухвалою суду від 07 січня 2025 року вказане заочне рішення суду за заявою відповідача було скасовано та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. До початку розгляду справи по суті представник позивача направив на адресу суду відповідь на відзив відповідача, в якому заперечення відповідача проти позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву, вважав безпідставними, через доведеність заборгованості відповідача належними та допустимими у справі доказами та переривання відповідачем строку позовної давності за даним позовом через сплату ним частини заборгованості за кредитом у 2024 році (а.с.90-104).

Відповідач та його представник ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і відсутності відповідача та про відмову у задоволенні позову позивача з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. До початку розгляду справи по суті представник відповідача направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача вважав недоведеними відповідними на те доказами, крім того просив відмовити позивачу у задоволенні позову через сплив строку позовної давності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

17 грудня 2012 року, на підставі заяви відповідача, між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 004-99912-171212, за яким відповідач отримав у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 15000,00 грн. на строк 36 місяців, зі сплатою за користування кредитом 9,99% річних та комісією за обслуговування кредиту, в розмірі 3,49% щомісяця (а.с.6-11).

ПАТ «Дельта Банк» виконало зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти готівкою, однак останній не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, грошові кошти та відсотки за їх користування в повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим йому нараховано заборгованість, в розмірі 22674,47 грн., яку за договором про відступлення права вимоги №2253/К від 02 червня 2020 року було відступлено позивачу (а.с.12-16).

Згідно наданого позивачем у позові розрахунку, відповідачу нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором, у розмірі 23389,35 грн., з яких: 9686,28 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4088,69 грн. заборгованість за відсотками, 8899,50 грн. заборгованість за комісією за обслуговування кредиту, 502,69 грн. 3 % річних від заборгованості за тілом кредиту та 212,9 грн. 3 % річних від заборгованості за відсотками.

Суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує.

Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувався за отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що нарахована відповідачу заборгованість за тілом кредиту, в розмірі 9686,28 грн. та заборгованість за відсотками, в розмірі 4088,69 грн. за укладеним 17 грудня 2012 року кредитним договором, є обґрунтованою, а доводи представника відповідача про недоведеність заборгованості на думку суду є помилковими.

Вирішуючи питання про правомірність нарахування відповідачу заборгованості за комісією, то згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Укладеним між сторонами кредитним договором встановлено комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку щомісячних платежів, який є частиною заяви про отримання кредиту від 17 грудня 2012 року.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачу ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору, укладеного 17 грудня 2012 року між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

За такого нарахування відповідачу заборгованості за комісією по обслуговуванню кредитної заборгованості, в розмірі 8899,50 грн., є безпідставним.

Крім того, статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності - строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).

У відповідності до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем кредитного договору, відповідач зобов`язувався повернути банку кредит в строк до 17 грудня 2015 року включно, що підтверджується умовами договору та графіком платежів (Додаток 1 до заяви №004-99912-171212 від 17 грудня 2012 року). Таким чином, початком строку перебігу позовної давності є 18 грудня 2015 року. Право вимоги за даним кредитним договором перейшло до позивача 02 червня 2020 року, однак з відповідним позовом він звернувся до суду лише 01 жовтня 2024 року, тобто зі спливом загального (трирічного) строку позовної давності.

Доводи представника позивача викладені у відповіді на відзив відповідача стосовно переривання строків позовної давності через сплату відповідачем частини заборгованості за кредитом 26 вересня 2024 року, в розмірі 145,00 грн., судом до уваги не приймаються, оскільки вказаний платіж було здійснено після спливу строку позовної давності.

Таким чином, оскільки позивачем подано позов після спливу строку позовної давності, а відомості які б свідчили про те, що сторони укладали письмовий договір про збільшення тривалості позовної давності, або строки позовної давності переривались чи зупинялись відсутні, враховуючи заяву представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», код ЄДРПОУ 43160452, місце знаходження: вул. Богдана Хмельницького, 212, офіс 413, м. Львів, 79037.

Відповідач: ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 28 січня 2025 року.

Суддя С. А. Луста