Справа № 204/4674/24
Провадження № 2/204/632/25
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження у м. Дніпрі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просить суд збільшити розмір аліментів, визначивши розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., щомісяця, але не менше мінімальної рекомендованої суми аліментів на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, та на початку 2017 року припинили сімейні відносини. Вона залишилась сама з двома дітьми у м. Дніпрі, а відповідач виїхав проживати до м. Київ. Від шлюбу вони мають двох доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після переїзду в Київ відповідач тривалий час не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, які проживали разом з нею, перебували на її утриманні. Лише після винесення Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська рішення від 18 жовтня 2017 року, відповідач почав перераховувати на картку грошові кошти, оскільки його було зобов`язано з 23 серпня 2017 року і до повноліття дітей платити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. на кожну дитину. Ніякої додаткової участі у фінансових витратах він не приймає. У серпні 2019 року відповідач вмовив їхню старшу доньку переїхати проживати до нього в Київ, мотивуючи це кращим рівнем навчання та наступним вступом до коледжу. З цього часу вона не наполягала на аліментах на користь меншої доньки, а сама повністю утримувала її. Тобто, рішення суду про стягнення аліментів від 18 жовтня 2017 року не виконувалось відповідачем за спільною згодою. В 2021 році старша донька ОСОБА_5 вступила до коледжу в Києві та продовжувала проживати з батьком та його співмешканкою в орендованій квартирі. Але в березні 2024 року, як тільки їй виповнилось 18 років, відповідач поставив їй умови жити самостійно винаймати житло, заробляти собі на життя, хоча навчання в коледжі закінчується в травні-червні цього року. Після працевлаштування доньки та переїзду її до орендованої квартири, вона зверталась до відповідача з питання отримання аліментів на меншу дочку ОСОБА_6 , 2012 року народження, та збільшення їх розміру. За цей час, з 2017 року донька підросла, витрати на її утримання дуже суттєво збільшились. При цьому, відповідач відмовляється добровільно збільшити розмір аліментів на меншу доньку, навіть не платить раніше визначену суму, при цьому не пояснюючи такої своєї поведінки. Вважає, що присуджених аліментів у розмірі 1 000 грн., не вистачить на забезпечення гармонійного розвитку дитини, навіть якщо відповідач почне сплачувати їх, тому вона вимушена звернутися до суду з вимогами про збільшення розміру аліментів. Основаною підставою для збільшення розміру аліментів, є те, що вона з лютого 2024 року почала працювати дистанційно за графіком, тому що здійснює постійний догляд за лежачим хворим батьком. Його пенсії також не вистачає на потрібне забезпечення нормального життя. Натомість, доходи відповідача збільшилися, витрати на утримання старшої доньки він вже не несе, тому може забезпечувати хоча б меншу доньку. Тому, вона звертається до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 24 жовтня 2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

Відповідач у визначений ухвалою суду час, відзив на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним.

У судовому засіданні встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року у справі № 204/5275/17 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 1 000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23 серпня 2017 року і до повноліття дітей.

Наразі донька сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вже досягла повноліття та на її утримання кошти не стягуються.

Позивачка звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь меншої доньки, за вказаним рішенням суду до 5 000 грн. щомісячно.

Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17.

Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, відповідно до вимог ст. 192 СК розмір аліментів, зазначено, що визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Як встановлено судом, у своїй позовній заяві як на підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивачка вказує, що сума стягуваних аліментів, відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року, на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини, оскільки змінилися умови роботи позивачки, та через хворобу її батька, вона вимушена постійно перебувати вдома та здійснювати догляд за лежачим хворим батьком. Через це, її матеріальний стан значно погіршився, до того ж, витрати на утримання дитини з кожним днем стають більшими. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Суд погоджується з доводами позивачки, оскільки за час, який минув після стягнення аліментів, збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує, стан здоров`я дитини, який є задовільний, вік та потреби на її утримання пов`язані з навчанням та розвитком її здібностей (з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік»), матеріальне становище позивачки, матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, та приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати щомісячно аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн., щомісячно, нарахування яких слід здійснювати з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 80, 180, 182, 191 СК України, ст. ст. 12, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 000 гривень щомісячно на 3 000 грн. щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з дня вступу рішення у законну силу і до її повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська